ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9490/21 Справа № 932/5550/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Куцевол  В. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справі Дніпровського апеляційного суду в складі:
                       головуючого – судді Демченко Е.Л. 
                       суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 
                       при секретарі – Кругман А.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 липня 2021 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління у Дніпропетровській області Ясюкевича Олексія Валерійовича, заінтересовані особи – акціонерне товариство «ОТП Банк», товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_2 , - 
в с т а н о в и л а:

       У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду за скаргою на дії державного виконавця Соборного ВДВС м.Дніпра ГТУ у Дніпропетровській області Ясюкевича О.В., заінтересовані особи – акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі — АТ «ОТП Банк»), товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі — ТОВ «ОТП Факторинг Україна»), ОСОБА_2 . 
       Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 липня 2021 року скаргу повернуто без розгляду на підставі ч.4 ст.183 ЦПК України. 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 липня 2021 року та повернення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
       Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відсутні правові підстави для повернення без розгляду його скарги. Наголошував на тому, що скарга на дії це окремий вид судового провадження та до його скарги не може бути застосовано ч.4 ст.183 ЦПК України. 
       Правом на надання відзиву сторони по справі не скористались. 
       Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку про те, що скарга підлягає задоволенню.
       Повертаючи матеріали скарги без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що скарга не відповідає вимогам ч.ч.2,4 ст.183 ЦПК України, оскільки при звернені до суду зі скаргою заявником не долучено доказів, що підтверджують надсилання ним копій скарги разом з додатками іншим учасникам справи.
       Проте погодитися із висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.
       З матеріалів справи вбачається, що 08 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Соборного ВДВС м.Дніпра ГТУ у Дніпропетровській області Ясюкевича О.В., заінтересовані особи - АТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_2 , в якій просив поновити строк на звернення до суду з даною скаргою, визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Соборного ВДВС м.Дніпра ГТУ у Дніпропетровській області Ясюкевича О.В. про відкриття виконавчого провадження ВП 54962798 від 03 лютого 2018 року з усіма подальшими виконавчими діями та постановами. 
       Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
       Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
       У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
       Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.
       За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
       Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).
       Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
       Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
       Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
       Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.
       Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
       У пункті 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3-5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
       Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК (в редакції станом на 07 лютого 2014 року).
       У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: стаття 122 ЦПК - про відкриття провадження у справі; статті 26, 27, 45 ЦПК - щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов`язків; статті 74 - 77 ЦПК - про судові виклики та повідомлення; глави 4 розділу III ЦПК - про судовий розгляд; глав 1,2 розділу V ЦПК - щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень тощо.
       Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
       Згідно з частиною четвертою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається;повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.
       Враховуючи вищезазначене, вимоги частини другої статті 183 параграфу 2 «Заяви з процесуальних питань» ЦПК України не регулюють спірні процесуальні правовідносини, тому не підлягають застосуванню у цій справі, оскільки вказана норма процесуального права поширюється виключно на заяви (клопотання, заперечення), подані до суду без дотримання вимог частин першої або другої цієї статті.
       При цьому розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» це окремий вид судового провадження, який містить у собі окремий процесуальний режим розгляду справ.
       А тому, до скарг, якими ініціюється початок провадження у справі на дії виконавця, застосовуються загальні положення позовного провадження, у тому числі, залишення скарги без руху, якщо є для цього підстави, а не її повернення.
       Вказане відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі №569/13154/20 (провадження №61-15520св20); від 17 лютого 2021 року у справі №569/13160/20 (провадження №61-15478св20), від 10 березня 2021 року у справі №766/17333/20-ц (провадження №61-1124св21).
       Вирішивши питання про повернення скарги без розгляду, суд першої інстанції помилково застосував положення ст. 183 ЦПК України, замість застосовування загальних положень, що регулюють прийняття скарги до розгляду, у тому числі, залишення її без руху тощо.
       За наведених обставин ухвала суду в порядку ст.379 ЦПК України підлягає скасуванню, з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
       Керуючись ст.ст.367,374,379,381-383 ЦПК України, колегія суддів, –
п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити. 

       Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 липня 2021 року  скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

        Судді:                                                 Куценко Т.Р. 

               Макаров М.О.