Справа № 127/28130/20
Провадження № 22-ц/801/1986/2021
Категорія: 3
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2021 року	Справа № 127/28130/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого : Копаничук С.Г.
Суддів: Медвецького С.К., Рибчинського В.П., 
за участю секретаря Очеретної М.Ю., 
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ;
відповідачі: ОСОБА_2 , Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;
третя особа: Служба у справах дітей Вінницької міської ради;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 червня 2021 року, повний текст якого складений 05 липня 2021 року, постановленого в приміщенні того ж суду під головуванням судді Бессараб Н.М. у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» за участю третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визнання права власності на 1/2 частки квартири в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя,- 
в с т а н о в и в:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_2 , АТ КБ «ПриватБанк» за участю третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визнання права власності на 1/2 частки квартири в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. Вказала, що з 29.05.2005 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від якого мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до умов кредитного договору від 01.03.2007 року з ЗАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 отримав від останнього кредит у розмірі 47200 дол. США строком до 01.03.2027 року.
01.03.2007 року ОСОБА_5 придбав однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , та того ж дня уклав іпотечний договір з ЗАТ КБ «Приватбанк», відповідно до умов якого в забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором передав квартиру в іпотеку банку.
Посилаючись на те, що зобов`язання по кредитного договору виконано у повному обсязі, а ОСОБА_2 добровільно відмовляється виділити їй у власність 1/2 частку спірної квартири, мотивуючи свою відмову тим, що квартира у нього вилучена банком, просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.06.2021 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (ідеальну) частку квартири АДРЕСА_1 , а решту 1/2 (ідеальну) частку вказаної квартири залишено у власності ОСОБА_2 . 
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просило рішення суду скасувати а у справі ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Вказало, що АТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки позивачем не зазначено ,в чому саме полягає порушення її прав банком. Твердження позивача, що перешкоди в поділі майна пов`язані зі зверненням банком стягнення на спірну квартиру, як на предмет іпотеки, не відповідають дійсним обставинам справи.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін, оскільки вважає оскаржуване рішення обґрунтованим та законним, а доводи апеляційної скарги безпідставними.
Заслухавши доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно із  ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинста, верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.
Суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29.05.2005 року.
Від шлюбу мають двох дітей:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
01.03.2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 47200 доларів США строком до 01.03.2027 року на купівлю нерухомості та сплату страхових внесків.
01.03.2007 року ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 і того ж дня між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_2 передав вищевказану квартиру в іпотеку банку.
У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» ,приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої О.М. за участю третьої особи - служби у справах дітей Вінницької міської ради з позовом про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ КБ «Приват Банк» і зобов`язання приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої О.М. поновити запис про право власності ОСОБА_2 на вказане нерухоме майно.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 липня 2019 року ,залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року, у задоволенні позову було відмовлено .
Постановою  Верховного Суду від 02.12.2020 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 липня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року було скасовано та ухвалено нове судове рішення. Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень від 21 вересня 2016 року, індексний номер 31566007 від 26 вересня 2016 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ АБ «ПриватБанк», винесене приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М., номер запису про право власності 16578590, номер розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1037002905101. Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень, індексний номер 31566007 від 26.09.2016 року, винесене приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М., номер запису про право власності на нерухоме майно 1037002905101. У решті позову відмовлено.
Задовольняючи позов у даній справі , суд виходив з того, що спірна квартира була набута під час шлюбу, а  відтак підлягає поділу між сторонами, виходячи з принципу рівності часток подружжя у спільному майні.
З указаними висновками колегія суддів погодитись не може, оскільки суд, порушивши норми матеріального і процесуального права, невірно оцінивши докази ,невірно встановив дійсні обставини справи та дійшов висновків ,які не відповідають їм ,а також , вимогам закону.
Відповідно до ст. 367  ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч.2 ст.78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування ,а за ст.79 ЦПК достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. 
Згідно  із ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. ч. 5,6,7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно із ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд оцінює належність, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок всіх доказів у їх сукупності.
Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 
Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 370 ЦК України  співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. 
Обставини набуття спірної квартири ОСОБА_2 і ОСОБА_1 у шлюбі та виникнення свого часу на неї спільної сумісної власності сторонами не оспорюються.
Очевидно, що належним відповідачем за позовом одного із подружжя про визнання права на частку нерухомого майна в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя має виступати той із подружжя, хто на час звернення до суду із позовом є його власником .
Розглядаючи справу ,суд не звернув увагу на те, що, пред`являючи позов про визнання права власності в порядку поділу майна подружжя ,позивач звернулася із вказаним позовом до двох відповідачів – іншого з подружжя ОСОБА_2 ,а також до ПАТ КБ «ПриватБанк». При цьому свої вимоги до останнього відповідача щодо визнання за нею права власності на частку спірної квартири саме в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, не обгрунтувала ,а також на надала суду належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів наявності на час її звернення до суду із вказаним позовом права власності на спірну квартиру у ОСОБА_2 . 
Разом із тим, згідно із статтею 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України  права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.
Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Тому сама по собі наявність судового рішення що набрало законної сили про скасування державної реєстрації не веде до автоматичного поновлення права власності у попереднього власника чи поновлення запису про реєстрацію права власності за ним.
Крім того, суд не врахував, що, скасовуючи державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ПАТ АБ «ПриватБанк» та рішення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо неї, Верховний Суд у своїй постанові від 02.12.2020 року відмовився зобов`язувати приватного нотаріуса поновлювати запис про право власності ОСОБА_2 на спірну квартиру, вважаючи їх передчасними, оскільки після виконання судового рішення в частині скасування рішень про державну реєстрацію прав на спірну квартиру за ПАТ КБ «ПриватБанк» ,позивач не позбавлений можливості звернутись до державного реєстратора із заявою про поновлення запису про його право власності на неї. У разі відмови державного реєстратора здійснити запис про поновлення права власності ,він не позбавлений можливості звернутись до суду з відповідним позовом.(а.с.76-77)
Суд на зазначене уваги не звернув, і , не маючи достатніх доказів належності на праві власності квартири ОСОБА_2 , дійшов необгрунтованого висновку про визнання права власності на частку спірної квартири в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_1 , задовольнивши, проте,позовні вимоги до обох відповідачів.
Тому доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо неналежності його, як відповідача за даним позовом ,є обгрунтованими і заслуговують на увагу.
Разом із тим, доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «ПритватБанк» про те, що він є неналежним відповідачем у справі , оскільки не являється власником спірної квартири , хоча і не заслуговують на увагу ,оскільки спростовуються відкритими даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого ПАТ КБ «Приватбанк» з 21.09.2016 року залишається власником спірної квартири, проте не означають , що він є належним власником відповідачем у справі ,позов до якого підлягає задоволенню ,так як останній заявлений позивачем саме в порядку поділу майна подружжя.
Тобто, на час звернення ОСОБА_1 до суду із зазначеним позовом та на час ухвалення рішення про визнання права власності на частку спільного сумісного майна подружжя в порядку поділу, остання не надала доказів того, що спірна квартира перебувала у власності ОСОБА_2 , що виключає можливість задоволення даного позову до даного відповідача . Так само не підлягають такі вимоги до банку, який ,хоч і є власником спірного майна , проте не може являтись належним відповідачем за цим позовом ,так як не є іншим з подружжя. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що задовольняючи позов, суд не встановив дійсного власника спірної квартири на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом, що має визначальне значення для вирішення справи та дійшов помилкового висновку про визнання права власності за нею на 1/2 частки квартири в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Оскільки при вирішенні справи суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права ,невірно встановив обставини ,що мають значення для вирішення справи ,в результаті чого дійшов висновків, які їм не відповідають, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Колегія суддів разом із тим вважає, що після виконання судового рішення в частині скасування рішень про державну реєстрацію прав на спірну квартиру за ПАТ КБ «ПриватБанк» і поновлення запису про право власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не позбавлена можливості пред`явити вказаний позов до відповідача про визнання за нею права на частку вказаної квартири в порядку поділу майна подружжя.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 384 ЦПК України, 
постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 червня 2021 року скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» за участю третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визнання права власності на 1/2 частки квартири в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Головуючий                                                        С.Г. Копаничук 
       Судді:                                                             С.К. Медвецький 
                                                                              В.П.Рибчинський