П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/5397/21	
Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І.
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Домусчі С.Д.
суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Херсонського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про стягнення коштів, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Херсонського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, в якому просив суд:
- стягнути з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 21275 грн. шляхом безспірного списання з відповідного рахунку Державною казначейською службою України в рахунок відшкодування завданої ОСОБА_1 неконституційним актом майнової шкоди, у вигляді недоотриманої заробітної плати у 2016-2019 роках;
- стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10000 грн. шляхом безспірного списання з відповідного рахунку Державною казначейською службою України в рахунок відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди.
Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Херсонського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про стягнення коштів разом з доданими документами повернуто позивачеві.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносини приписи ст. 122 КАС України, оскільки мали бути застосовані приписи ст. 233 КЗпП України, поза як щорічна грошова допомоги до 05 травня, є складовою грошового забезпечення, а тому на позовні вимоги не поширюються строки звернення до суду. Також апелянт звертає увагу на те, що предметом спору є завдання матеріальної шкоди неконституційним актом, про що апелянту стало відомо лише 16.03.2021 року, а тому він скористався правом досудового врегулювання конфлікту подавши  заяву про перерахунок щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2016-2020 роки, та лише отримавши відмову від 16.03.2021 року, звернувся до суду у межах законодавчо встановленого шестимісячного строку звернення до суду.
Державна казначейська служба України, Херсонський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Повертаючи позовну заяву  позивачеві, суд першої інстанції виходив з того, що про порушення прав позивачу було відомо, з 30 вересня кожного відповідного року, а з позовом він звернувся до суду 17.09.2021 року, тобто з пропуском встановленого ст. 122 КАС України шестимісячного строку.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Статтею 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених ст.ст. 12 - 16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.
Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.
Апелянт наголошує на тому, що строк звернення до суду ним не пропущено, так як у березні 2021 року він звертався до Херсонського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат та до УСЗН Генічеської РДА із заявами щодо перерахунку разової грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій за 2016-2020 роки, але йому було відмовлено, зокрема листом УСЗН Генічеської РДА від 16.03.2021 року, тому саме з цієї дати, на думку апелянта, він дізнався про порушення своїх прав, а не з дати постановлення Конституційним Судом України рішення  від 27.02.2020 року.
Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Верховний Суд у постанові від 06 лютого2018 року по справі №607/7919/17 дійшов висновку про те, що 30 вересня поточного року це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована. Отже, перебіг строку звернення позивача до суду з даним позовом слід обраховувати з 30 вересня відповідного року, за який виплачується разова щорічна грошова допомога.
Таким чином, кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата разової грошової допомоги до 5 травня і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована, є 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата відповідної допомоги.
Тобто, в будь-якому разі, розмір разової грошової допомоги до 5 травня відповідного року остаточно відомий особі до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата вказаної допомоги.
З урахуванням наведеної правової позиції Верховного Суду апеляційний суд зазначає, що датою початку перебігу строку звернення позивача до адміністративного суду у даній справі є 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.
Таким чином, оскільки перебіг строку звернення позивача до суду з даним позовом слід обраховувати:
- з 30.09.2016 року по 30.03.20217 року щодо вимоги  за 2016 рік;
- з 30.09.2017 року по 30.03.2018 року щодо вимоги за 2017 рік
- з 30.09.2028 року по 30.03.2019 року щодо вимоги за 2018 рік
- з 30.09.2019 року по 30.03.2020 року щодо вимоги за 2019 рік
- з 30.09.2020 року по 30.03.2021 року щодо вимоги за 2020 рік.
Оскільки з позовними вимогами за 2016-2020 роки апелянт звернувся до суду першої інстанції 19.09.2021 року, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо пропуску позивачем шестимісячного строку звернення до адміністративного суду встановленого ст. 122 КАС України.
Звернення позивача до Херсонського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат із заявою щодо перерахунку разової грошової допомоги до 5 травня не змінює дату, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права.
Таким чином, апеляційний суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача.
Згідно з ч.1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Поважними причинами пропуску процесуального строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.
Згідно із ч.ч.1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення позовної заяви ОСОБА_1 .
Доводи апелянта стосовно віднесення  щорічної разової грошової допомоги до 05 травня до складу грошового забезпечення військовослужбовця та як наслідок не поширення строків звернення до суду на вимоги щодо стягнення сум щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2016-2020 роки, апеляційний суд відхиляє як такі, що ґрунтуються на хибному розумінні апелянтом поняття змісту «грошове забезпечення» та як наслідок  хибного віднесення до складу грошового забезпечення військовослужбовця  зазначеної щорічної разової грошової допомоги до 05 травня.
Стосовно посилань апелянта на те, що позовні вимоги стосуються відшкодування майнової шкоди завданої неконституційним актом, апеляційний суд погоджується із правовою оцінкою цьому доводу, наданою судом першої інстанції, з огляду на таке.
Так, рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 р. № 3-р/2020 у справі № 1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. У цьому ж рішенні зазначено, що окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.  
Таким чином, з 27.02.2020 р. виникли підстави для звернення до суду з позовними вимогами щодо стягнення шкоди, завданої неконституційним актом, а відтак саме з цієї дати починає перебіг шестимісячний строк звернення до суду. Проте, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом 17.09.2021 р., тобто з порушенням шестимісячного строку звернення до суду, встановленого абзацом 1 ч. 2 ст.122 КАС України. 
При цьому, посилання апелянта на проходження ним військової служби, перебування у відрядженнях, апеляційний суд не може визнати поважними причинами пропуску строку звернення до суду, оскільки відповідно до наведеної апелянтом інформації, у 2020 році він не перебував у відрядженнях, проте як реалізація особою свого  права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від особи, а не від дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень або його посадових осіб. Апелянт, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавив себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, а не реалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою апелянта.
Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Таким чином апеляційний суд погоджується і висновками суду першої інстанції щодо помилковості доводів позивача про те, що його права на звернення до суду у сфері соціального захисту є абсолютними та не обмежуються будь-яким строком.
Стосовно інших посилань апеляційної скарги апеляційний суд зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Крім того, апеляційним судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 2-12, 72-77, 242, 257, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 КАС України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року у справі №540/5397/21 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 17.12.2021 року.

Головуючий суддя 	 	Домусчі С.Д.	
Судді	    	Семенюк Г.В.    Шляхтицький О.І.