КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
                                   
П О С Т А Н О В А  
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И 
 
04 жовтня2021 року                                                                                              м. Київ
 
Унікальний номер справи  № 761/18250/21
 
Апеляційне провадження 22-ц/824/14284/2021 
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Махлай Л.Д., 
суддів Немировської О.В., Ящук Т.І.
сторони          
позивач                          ОСОБА_1 
 
відповідач                     ОСОБА_2 
 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , як законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 , подану через представника ОСОБА_4 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2021 року, постановлену під головуванням судді Саадулаєва А.І., про повернення позовної заяви   ОСОБА_1 , поданої як законним представником неповнолітнього ОСОБА_3 , у справі за позовом  ОСОБА_1   до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація про визначення місця проживання дитини,
 
в с т а н о в и в :
 
у листопаді 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком; заборонити          ОСОБА_2 та/або будь-яким іншим особам змінювати місце проживання дитини; зобов`язати ОСОБА_2 та/або будь-яких інших осіб, за обставин зміни місця проживання дитини повернути дитину її батьку; у разі не повернення дитини її батьку протягом одного календарного дня відібрати/відбирати негайно у матері ОСОБА_2 та/або будь-яких інших осіб, у яких знаходиться дитина.
            
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.11.2020 відкрито провадження у справі.
У травні 2021 року до суду надійшла позовна заява третьої особи із самостійними вимогами. Позивачем зазначено ОСОБА_1 як законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 з такими ж позовними вимоги та таким же обгрунтуванням як позовна заява ОСОБА_1 , за якою відкрито провадження у справі.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.05.2021 у прийнятті позовної заяви третьої особи відмовлено та повернуто позовну заяву разом з доданими документами заявнику.
Не погоджуючись з ухвалою суду,  ОСОБА_1 , як законний представник неповнолітнього ОСОБА_3 , представника подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та винести нове рішення, яким прийняти позовну заяву третьої особи до спільного розгляду з основним позовом. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що вимоги, викладені у позовній заяві третьої особи пов`язані з первісним позовом батька, та дитина має самостійне право на звернення до суду з даним позовом.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Дослідивши надані матеріали, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що у спорах про визначення місця проживання дитини, сама дитина не може заявляти самостійні вимоги щодо предмета спору, а відповідно й не може бути третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
      Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).
У даній справі спір виник між батьками про місце проживання дитини.
Предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів. А предметом спору є об`єкт спірних правовідносини, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем. 
Оскільки за позовом ОСОБА_1 (батька) до ОСОБА_2 (матері) вирішується питання визначення місця проживання дитини, якій виповнилося 10 років, то відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України врахування інтересів дитини відбувається шляхом заслуховування думки дитини та врахування її згоди щодо проживання з одним з батьків.
Відповідно до ч. 1 ст. 52 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.
Третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину.
Участь третіх осіб у цивільній справі зумовлена тим, що судовий спір між сторонами прямо (для третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги) або опосередковано (для третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги) стосується прав та інтересів інших осіб. Тому участь у справі третіх осіб є формою захисту їх прав та інтересів, що пов`язані із спірним правовідношенням, а також дозволяє суду повно та всебічно дослідити обставини справи, з`ясувати дійсні взаємовідносини учасників спору.
Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про визначення місця проживання дитини сама дитина не може виступати позивачем чи третьою особою, оскільки її права та інтереси у спорі захищаються іншим шляхом.
Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують.
Крім того, позовна заява, подана батьком дитини як його законним представником (заява третьої особи із самостійними вимогами) тотожна позовній заяві, за якою відкрито провадження у справі.
Чинним цивільним законодавством не передбачено розгляд в одному провадженні тотожних позовів однієї і тієї ж особи до одного і того ж відповідача, про той же предмет і з тих же підстав.
Саме по собі зазначення у позовній заяві третьої особи, що вона подана ОСОБА_1 як законним представником неповнолітнього не свідчить про наявність іншого спору. Крім того, відповідач ОСОБА_2 також є законним представником неповнолітнього ОСОБА_3 .
За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в :
 
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , як законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.
 
Постанова складена 04.10.2021.
 
Головуючий                                                                         Л. Д. Махлай 

Судді                                                                                     О. В. Немировська 

                                                                                                          Т. І. Ящук