ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2021 р. 	Справа № 520/14986/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.09.2021, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків, повний текст складено 15.09.21  по справі № 520/14986/21
за позовом                ОСОБА_1  
до               Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                       
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо незарахування судді у відставці ОСОБА_1  до стажу роботи на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, строку 38 років 2 місяці 6 днів, а також пов`язаного із цим зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 із 90% до 62% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати судді у відставці ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, строк 38 років 2 місяці 6 днів, в тому числі: роботу на посаді судді (26 років, 1 місяць, 20 днів), роботу в органах внутрішніх справ на посадах слідчого, заступника начальника, начальника слідчого відділу (9 років 10 місяців 24 дні), календарний період строкової служби в Збройних силах (2 роки 1 місяць 22 дні); зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити судді у відставці ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання з 19.02.2020 у розмірі 90% від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді.    
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.09.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо незарахування судді у відставці ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, строку 38 років 2 місяці 6 днів.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 із 90% до 62% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати судді у відставці ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, строк 38 років 2 місяці 6 днів, в тому числі: роботу на посаді судді (26 років, 1 місяць, 20 днів), роботу в органах внутрішніх справ на посадах слідчого, заступника начальника, начальника слідчого відділу (9 років 10 місяців 24 дні), календарний період строкової служби в Збройних силах (2 роки 1 місяць 22 дні).
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити судді у відставці ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання з 19.02.2020 у розмірі 86% від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 33 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області (ЄДРПОУ 14099344).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нову постанову, якою задовольнити  позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що          суд  першої інстанції, задовольняючи частково позовну вимогу про зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання з 19.02.2020 у розмірі 86 % (а не 90 %, як просив позивач), взагалі не дослідив доводи позовної заяви в цій частині, не надав їм оцінку і не пояснив відсутність такої оцінки. Стверджує, що судом першої інстанції проігноровано обставини призначення позивачу грошового утримання у момент виходу його у відставку саме у розмірі 90 %, а також наявність доказів на підтвердження цього; обґрунтування того, що рішення Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18.02.2020 для суддів, які вийшли у відставку до набрання чинності Законом 2016 року змінило лише базову величину для розрахунку грошового утримання -  врахування  посадового окладу, і не змінило інші показники, зокрема відсоткове значення грошового утримання; обґрунтування того, що норми спеціальних законів, які були чинними у період від моменту призначення позивачу спірних виплат до їх перерахунку у 2020 році не передбачали зменшення чи будь-який перерахунок відсоткового значення щомісячного довічного грошового утримання.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  переглянувши справу за наявними у ній доказами та    перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах  доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що з 18.07.1990 по 08.09.2016 ОСОБА_1 перебував на посадах судді Жовтневого районного суду              м. Харкова, голови Чугуївського міського суду Харківської області, голови Харківського окружного адміністративного суду, що підтверджується записами у трудовій книжці.
Згідно з записами в трудовій книжці позивач з 19.11.1971 по 01.08.1973 проходив службу в армії; з 31.07.1980 по 25.06.1990 проходив службу в органах внутрішніх справ (слідчий, заступник начальника, начальник слідчого відділу).
Постановою Верховної Ради України №15-15-VІІІ від 08.09.2016 у зв`язку з поданням заяви про відставку та відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України позивача звільнено з посади судді Харківського окружного адміністративного суду.
З цього часу позивач отримував щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VІ від 07.07.2010.
Щомісячне довічне грошове утримання позивачу призначено у розмірі 90% з урахуванням стажу роботи позивача - 38 років 02 місяці 06 днів. Розмір щомісячного довічного грошового утримання підтверджується дублікатом протоколу призначення пенсії від 23.01.2020, а також листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №ВЕБ-20001-Ф-С-20-002837 від 14.02.2020.
В подальшому, у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення №2-р/2020 від 18.02.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок з 18.02.2020 щомісячного довічного грошового утримання відповідно до вимог Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02.06.2016.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №847085 від 24.02.2020 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивачу було відмовлено.
Позивач вважаючи неправомірним таке рішення, оскаржив його в судовому порядку. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.09.2020, зі змінами, внесеними постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2021 у справі №520/9440/2020 визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №847085 від 24.02.2020. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести ОСОБА_1 з 19.02.2020 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у розмірі визначеному Законом України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" та здійснити виплату з урахуванням фактично виплачених сум. Вказані рішення набрали законної сили.
Учасниками справи не заперечується та обставина, що  після набрання рішенням суду у справі №520/9440/2020 законної сили відповідач під час проведення перерахунку довічного грошового утримання зменшив відсоткове значення розміру щомісячного довічного грошового утримання з 90% до 62% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
У відповідь на звернення позивача відповідач листом № 2000-0202-8/39233 від 17.03.2021 повідомив, що щомісячне довічне грошове утримання позивача обчислене з урахуванням стажу 26 років 3 місяці і 4 дні.  
Зі змісту протоколу призначення пенсії від 23.01.2020 вбачається, що управлінням ГУПФУ в Харківській області визначено тривалість (розмір) повного страхового стажу як 45 років 5 місяців та 4 дні, серед якого стаж "судді" вказано 26 років 1 місяць 20 днів та на підставі нього визначено загальний процент розрахунку пенсії від заробітку - в розмірі 62 відсотків.
Не погодившись із такими діями, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.
Вважає, що  для суддів, які вийшли у відставку до набрання чинності Законом №1402-VIII, змін зазнала лише базова величина для розрахунку грошового утримання (посадовий оклад), в той час як інші показники, зокрема відсоткове значення щомісячного грошового утримання, правила розрахунку стажу для визначення такого розміру, інші складові суддівської винагороди для таких суддів змін не зазнали.  
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, треба враховувати стаж отриманий позивачем під час проходження служби в армії, який дорівнює 2 роки 1 місяць 22 дні та під час служби в органах внутрішніх справ (слідчий, заступник начальника, начальник слідчого відділу), який дорівнює 9 років 10 місяців 24 дні. Суд першої інстанції виснував, що загальний стаж позивача як судді, який дав право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставки складає  38 роки 2 місяці 6 днів, а тому перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання з 19.02.2020 має здійснюватися в розмірі 86% від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 %, суд першої інстанції виходив з того, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді визначений Законом України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (у випадку позивача 90 відсотків за 38 років роботи на посаді судді) не може бути застосований до розміру довічного грошового утримання судді встановленого ч. 3            ст. 142 Закону України №1402-VІІІ від 20.03.2020 "Про судоустрій і статус суддів", згідно якої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду першої інстанції не переглядається. 
В межах розгляду цієї справи надається правова оцінка правомірності відмови відповідача в перерахунку     довічного грошового утримання судді в розмірі 90 відсотків, що визначений за правила обрахунку згідно норм Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів".
Згідно  зі статтею 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених   Конституцією України.
Частиною першою статті 126  Конституції України  визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується   Конституцією   і законами України. Підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає   Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016   №1402-VIII   (далі - Закон № 1402-VIII).
Згідно із пунктом 2 розділу   ХІІ  Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII   визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон № 2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.
Відповідно до частини 1  статті 142 Закону №1402-VIII  судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого   статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним  Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених   Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  (частина 2 статті   142 Закону №1402-VIII).
Положеннями частини 3 статті 142  Закону № 1402-VI  передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до частини 3  статті 135 Закону №1402-VIII, базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Розділом ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Так, пунктом 22 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VІII визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим   Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності  Законом № 1402-VIII  пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень  Закону № 2453-VI.
До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень  Закону № 2453-VI  (пункт 23 розділу   ХІІ   Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).
Законом України від 16.10.2019 №193-IX "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування", який набрав чинності 07.11.2019 року, виключено пункти 22, 23 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення", якими передбачалося, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим  Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень  Закону України № 2453-VI.
Розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення", становить з 1 січня 2020 року: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (пункт 24 розділу   ХІІ   Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII).
Пунктом 25 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим  Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим   Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
У інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності  Законом № 1402-VIII, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень  Закону № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного   Закону.
Досліджуючи поняття "щомісячне довічне грошове утримання судді", Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
У   Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013  (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) констатовано, що визначені   Конституцією   та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу.
Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020  визнані такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними),  положення пункту 25 розділу  ХІІ   Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII  зі змінами.
Так, у вказаному рішенні (пункти 15-17) вказано, що згідно з положеннями пункту 25 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим  Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим   Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим  Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень  Закону № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного   Закону.
Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини   Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).
Отже, судді, які вже перебувають у відставці з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному  Законом № 1402-VIII. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.
У зв`язку з викладеним,  Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020   у справі   № 2-р/2020, пункт 25 розділу   XII   Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII   визнав неконституційним.
Як встановлено судом першої інстанції під час розгляду справи та не заперечується сторонами, позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці призначене у розмірі визначеному Законом № 2453-VI, яким передбачалась інша формула обрахунку грошового утримання, ніж та, що встановлена Законом №1402-VIII.
Конституційний Суд України у вказаному вище рішенні від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 вказав, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя.
Положеннями ст.142 Закону № 1402-VIII передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Зазначена норма чітка, однозначна, зрозуміла та не вступає в колізію з іншими нормами.
На необхідність застосування при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який отримував щомісячне грошове утримання у розмірі обчисленому згідно положень Закону № 2453-VI, на підставі саме Закону України №1402-VIII вказав і Верховний Суд у рішенні від 16.06.2020  по зразковій справі № 620/1116/20 (Пз/9901/5/20).
З огляду на викладене, враховуючи, що чинним Законом № 1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, колегія суддів  зважає на відсутність правових підстав для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання (розмір суддівської винагороди за Законом № 1402-VIII; розмір відсотку за Законом № 2453-VI).
Отже, в контексті розгляду цієї справи, відхиляючи довожди позивача в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що для визначення відсоткового розміру щомісячного грошового утримання змінною величиною повинен бути розмір суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а  відсоткове значення розміру щомісячного довічного грошового утримання має обчислюватися виходячи з 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді на підставі Закону  №1402-VIII.
На противагу доводам апеляційної скарги заявника, колегія суддів ще раз акцентує увагу на тому, що розмір довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді (90%) визначений у порядку, передбаченому Законом № 2453-VI, відрізняється від порядку визначення розміру довічного грошового утримання судді, встановленому чинним Законом №1402-VIII, на підставі якого позивачу проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Така відмінність полягає в тому, що Законом № 2453-VI розмір довічного грошового утримання судді у відставці визначався у відсотках (80% і більше), виходячи із суддівської винагороди працюючого судді, зокрема з окладу у розмірі 15 мінімальних заробітних плат (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018), на відміну від положень Закону № 1402-VIII, який передбачає сутнісно інші базові показники суддівської винагороди, виходячи з окладу працюючого судді; в даному випадку судді першої інстанції, - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, (стаття 135 Закону № 1402-VIII), а також інший розмір довічного утримання судді у відставці 50% і більше від суддівської винагороди (частина третя статті 142 Закону № 1402-VIII).
Отже, оскільки чинним Законом № 1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, то відсутні правові підстави для обрахунку щомісячного грошового утримання судді одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання (розміру щомісячної суддівської винагороди) за Законом № 1402-VIII, а розміру відсотку за Законом № 2453-VI.
Колегія суддів зазначає, що зворотне зумовить неоднакове визначення розміру довічного грошового утримання суддів, що вийшли у відставку відповідно до Закону № 2453-VI, та тих, які вийшли або вийдуть у відставку відповідно до Закону №1402-VIII. Вказане призведе до дискримінації останніх та суперечитиме положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" від 6 вересня 2012 року № 5207-VI прямою дискримінацією є ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Таке поводження за змістом пункту 2 частини першої статті 1 цього ж Закону може полягати, в тому числі, в обмеженні у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами у будь-якій формі.
У контексті вказаного питання, суд вважає за необхідне зазначити позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 7 червня 2021 року у справі №420/4001/20, про те, що однаковий підхід до визначення порядку розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, який вийшов у відставку відповідно до Закону №1402-VIII, та судді, який вийшов у відставку раніше, відповідає принципу рівності та заборони дискримінації, передбаченого Конституцією України (частина друга статті 24 Конституції України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 14) та КАС України (пункт 7 частини другої статті 2). У цій справі було задоволено позов про перерахунок суддівської винагороди судді у відставці, виходячи із розміру посадового окладу із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,25 при обчисленні базового розміру посадового окладу і доплати за вислугу років.
Крім того, суд зазначає, що визначення розміру довічного грошового утримання позивача на підставі норм Закону № 1402-VIII (50% і більше) не призводить до порушення гарантованих статтею 22 Конституції України права позивача, оскільки розмір довічного грошового утримання, на який має право позивач, за нормами Закону № 1402-VIII, не є меншим, ніж той, який був забезпечений з урахуванням положень Закону № 2453-VI, а значно більшим.
Отже, усі без винятку судді, незалежно від того, чи вийшли вони у відставку відповідно до Закону №2453-VI, або вийшли чи вийдуть у відставку відповідно до Закону №1402-VIII, мають однакові за змістом та обсягом, єдині конституційно-правовий статус і гарантії незалежності, рівні правові можливості, у тому числі, щодо реалізації ними права на відставку та отримання довічного грошового утримання у належному розмірі, зокрема, із збільшенням розміру щомісячного довічного грошового утримання на два відсотки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, як це встановлено частиною третьою статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин.
Вказана позиція узгоджується й з висновками Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", викладеними у постанові від 08.11.2021 у справі № 580/492/21, правовідносини у якій є аналогічними до тих, які виникли у справі, яка розглядається.
На підставі викладеного вище, колегія суддів відхиляє доводи заявника апеляційної скарги та вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині, дійшов правильного висновку про відсутність  підстав для  встановлення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 % замість 86 %.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 15.09.2021 по справі  № 520/14986/21 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий 	
Судді	   	І.М. Ральченко    В.В. Катунов