ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" вересня 2021 р.                                                                     Справа №914/99/21
м. Львів

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів: 
Гриців В.М. (головуючий), Зварич О.В., Малех І.Б.
секретар судового засідання Гураль К.О.
з участю представників: позивача Єгорова В.С., відповідача Сливки В.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Підприємства теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» на рішення Господарського суду Львівської області (суддя Козак І.Б.) від 27 травня 2021 року у справі №914/99/21 за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Підприємства теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» про стягнення 643 970,73 грн
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2020 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до підприємства теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» про стягнення 643970,73 грн боргу, з яких: 432 012,43 грн пені, 105 548,25 грн 3% річних, 106 410,05 грн інфляційних втрат, за несвоєчасне здійснення та невиконання зобов`язання у визначений строк у порушення вимог пункту 6.1 договору №6608/18-БО-21 постачання природного газу від 11.10.2018. 
Відповідач подав відзив, у якому зазначив, що порушення строків та порядку розрахунку відбулося не з вини відповідача, а зумовлене значною заборгованістю населення за спожиті послуги з теплопостачання, а також невчасним наданням субвенції на надання пільг та житлові субсидії населенню. Крім того, 100% коштів, що надходять на рахунки відповідача, підлягають розподілу та автоматичному перерахунку на користь гарантованого постачальника (у тому числі позивача). Враховуючи наведене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення пені 3% річних та інфляційних втрат; зменшити на 50% розмір пені та 3% річних.(а.с. 183-207, том 1).
У відповіді на відзив позивач заперечив проти аргументів відповідача та проти зменшення розміру пені та 3% річних.
Господарський суд Львівської області рішенням від 27 травня 2021 року у справі №914/99/21 позовні вимоги задовольнив повністю; стягнув з Підприємства теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 432 012,43 грн пені, 105 548,25 грн 3% річних, 106 410,05 грн інфляційних втрат, 9 659,56 грн судового збору.
Суд мотивував рішення тим, що оплату за поставлений згідно актів приймання-передачі природний газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк, визначений договором. Суд перевірив правильність нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат і дійшов висновку, що до стягнення підлягає заявлена позивачем сума пені 432 012,43грн, 105 548,25 грн 3% річних і 106 410,05 інфляційних втрат. Щодо доводів відповідача про те, що заборгованість виникла не з вини підприємства, суд критично їх оцінив, адже встановив, що умовами договору, а саме п. 6.3. договору прямо передбачено, що відповідач не обмежується в здійсненні розрахунків з позивачем лише рахунками з спеціальним режимом використання, а тому він мав передбачену договором можливість сплатити заборгованість за отриманий природний газ своїми коштами, тим самим міг впливати на стан розрахунку.
Суд відмовив у задоволенні клопотання про зменшення розміру пені та 3% річних на 50% за відсутністю правових підстав для такого зменшення, зокрема суд вказав, що діяльність підприємства залежить від здійснення розрахунків за надані комунальні послуги усіма споживачами, зокрема населенням, проте відповідач не подав доказів щодо вжиття ним заходів відносно зменшення дебіторської заборгованості.
Підприємство теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» (відповідач) подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 27 травня 2021 року у справі №914/99/21 в частині стягнення пені та 3% річних у повному розмірі та ухвалити в цій частині нове, яким зменшити на 50% розмір пені та 3% річних, які підлягають до стягнення з відповідача. Вважає оскаржуване рішення винесене з порушенням п.1-3 ч. 1 ст.277 ГПК України. Просить судові витрати покласти на позивача та урахувати зроблену апелянтом заяву щодо орієнтовного розрахунку судових витрат.
Вважає висновок суду першої інстанції про відсутність доказів зі сторони відповідача щодо вжиття ним заходів задля зменшення дебіторської заборгованості таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, адже під час підготовчого провадження відповідач долучив до матеріалів справи, яким суд не надав належної оцінки, зокрема: довідку про стан виконання претензійно-позовної роботи, а також довідку, яка наглядно демонструє запізнення бюджетних організацій у сплаті за використаний ними газ; довідку з АТ «Райффайзен банк Аваль» про залишок коштів на рахунку ПТМ «Самбіртеплокомуненерго» від 21.01.2021, довідку про стан дебіторської заборгованості станом на 21.01.2021; довідку про стан кредиторської заборгованості станом на 21.01.2021; баланс (звіт про фінансовий стан) станом на 30.09.2020; звіт про фінансові результати за 9 місяців 2020 року. Окрім долучених документів відповідач наголошував на необхідності та наявності підстав для зменшення пені та 3% річних з урахуванням наступних обставин.
Ураховуючи майновий (фінансовий) стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та баланс їх інтересів, беручи до уваги те, що природний газ, що постачається за договором №6608/18-БО-21 від 11.10.2018 використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами /організаціями, а також те, що дії відповідача щодо несвоєчасного виконання взятих на себе зобов`язань за договором не мали негативних наслідків для позивача у вигляді збитків, відсутність в матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем умов договору, враховуючи ступінь виконання зобов`язання боржником (відсутність основного боргу за договором), а періоди прострочення є нетривалими, виходячи із загальних засад, встановлених ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, вважає, що суд мав правомірну можливість застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України та зменшення розміру нарахованої позивачем пені та 3% на 50%.
Про відсутність вини відповідача свідчать показники фінансової діяльності за спірний період. Вина відповідача у простроченні виконання грошового зобов`язання перед позивачем пов`язана з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджені органами державної влади, відсутністю сучасних дотаційних напрямів у покритті збитків підприємства (ст.20 Закону України «Про теплопостачання») – відповідач перебуває у важкому фінансовому становищі, у тому числі внаслідок несплати боргів населення, бюджетними установами; діяльність відповідача спрямована на забезпечення теплом учбових закладів, дитячих садків, лікарень, інших об`єктів, а тому обставини, що зумовлюють зменшення пені є соціально значимими та винятковими.
У відзиві на апеляційну скаргу Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" зазначає таке:
Відповідач не використав можливість впливу на стан розрахунків, передбачену умовами. 6.3 договору та нормативними актами. Жодним нормативним актом не передбачено заборону здійснення розрахунків поза межами механізму автоматичного розподілу коштів, Порядком розподілу коштів передбачено направлення коштів, отриманих від кінцевих споживачів, теплогенеруючим/теплопостачальним організаціям у разі підтвердження сплати у повному обсязі вартості газу постачальнику природного газу. 
Сторони визначили вид забезпечення виконання зобов`язання неустойкою, що передбачений умовами договору, та вже заздалегідь визначили розмір пені за неналежне виконання зобов`язання.
Ураховуючи правові позицію Верховного Суду, принципи добросовісності та справедливості, беручи до уваги мету створення та завдання АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", позивач не вбачає виключних та достатніх підстав для зменшення неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача.
Нарахована пеня у відсотковому співвідношенні складає 4,2 % від вартості поставленого газу, 3% річних - 1%, інфляційні втрати – 1 %.
Сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних, а тому стягненню підлягають 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення.
Посилання відповідача на судову практику у справі № 902/417/18 спростовується тим, що, справи № 902/417/18 та 914/99/21 не є подібними, оскільки є різними предмети та підстави позову, зміст позовних вимог та фактичні обставини, а також має місце не однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.          
Просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 05 липня 2021 року відкрив провадження за апеляційною скаргою Підприємства теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» на рішення Господарського суду Львівської області від 27 травня 2021 року у справі №914/99/21.
Розгляд справи призначено на 21 вересня 2021 року о 14:00 год в режимі відеоконференції у приміщенні Західного апеляційного господарського суду.
Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
Західний апеляційний господарський суд, розглянув апеляційну скаргу та матеріали справи і вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 
Обставини справи №914/99/21:
11 жовтня 2018 року Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (правонаступником якого є АТ «НАК «Нафтогаз України», постачальник) та Підприємством теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» (споживачем) укладено договір №6608/18-БО-21 постачання природного газу, за умовами якого:
постачальник зобов`язався поставити споживачеві (відповідачу) у 2018 р. природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (п.1.1., 1.2 договору).
постачальник передає споживачу з 01.10.2018 р. по 17.10.2018 р. (включно) природний газ обсягом до 100 тис. куб метрів.(п.2.1. договору);
приймання-передача природного газу, переданого продавцем покупцю у відповідному місяці продажу, оформляється актом прийому-передачі. Обсяг використання природного газу покупцем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу. .(п.3.7. договору);
ціна за 1000 куб.м. газу на дату укладання договору становить 7907,20 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з ПДВ 9488,64 грн. (п.5.2. договору);
загальна вартість цього договору складається із сум вартості місячних поставок природного газу.(п.5.4. договору);
оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. (п. 6.1 договору);
у разі прострочення споживачем оплати згідно п.5.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. (п. 7.2 договору).
Сторони також підписали Додаткові угоди №5-8 до договору.
На виконання умов цього договору позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 10 271 386,93 грн. Факт виконання позивачем своїх обов`язків за договором визнаний відповідачем та підтверджується актами приймання-передачі природного газу за період жовтень 2018 - квітень 2019, що підписані без зауважень уповноваженими особами сторін та скріплені печатками відповідних юридичних осіб. Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк, визначений договором. Суд першої інстанції встановив, що оплату за поставлений згідно актів приймання-передачі природний газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк, визначений договором.
Ці обставини сторони не заперечують і не спростовують.
Позивач заявив позов про стягнення з відповідача 432 012 грн пені, 105 548,25 грн 3% річних, 106 410,05 грн інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором №6608/18-БО-21 постачання природного газу, який Господарський суд Львівської області задовольнив повністю - суд присудив стягнути з відповідача на користь позивача 432 012,43 грн пені, 105 548,25 грн 3% річних, 106 410,05 грн інфляційних втрат і 9 659,56 грн судового збору.
Суд апеляційної інстанції переглядає рішення Господарського суду Львівської області від 27 травня 2021 року у справі №914/99/21 у частині відмови у зменшенні на 50% розміру пені та 3% річних, які підлягають до стягнення з відповідача.
Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; інші юридичні факти.
Відповідно до частини першої статті 230 ГК України учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).
Згідно із частиною четвертою статті 231 ГК України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
За змістом статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених  статтею 11  цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з статтями 525,  526, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом(ч.1 ст.612 ЦК України)
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (п. 1, 3 ст. 549 ЦК України).
До відносин поставки за змістом частини шостої статті 265 ГК України та частини другої статті 712 ЦК України застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до положень статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Частиною третьою цієї ж статті встановлено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.
За приписами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 233 ГК України  у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. 
За частиною 3 статті 551 ЦК України  розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
Тлумачення ч. 3  ст. 551 ЦК  свідчить, що закон не передбачає вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17.
Обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але  ГК  вказує на неспівмірність розміру пені з розміром збитків кредитора як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як  ЦК  виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення (п. 28 постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20). 
Аналіз вказаних норм (місця їх розташування у кодексах, зв`язку з іншими нормами) дає підстави для висновку, що за змістом ч. 1  ст. 233 ГК  та ч. 3  ст.  551 ЦК  під розміром збитків потрібно розуміти саме суму, на яку нараховано неустойку, зокрема пеню, а не будь-яку іншу суму збитків. Подібний за змістом правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20. 
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені  статтями 549-552 ЦК  (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18). 
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що стягнення збитків є окремою грошовою вимогою і може не заявлятися кредитором, оскільки це вимагає доведення їх складу та розміру з боку кредитора, тоді як для стягнення штрафних санкцій кредитору потрібно довести лише факт прострочення, а заперечення вини покладається на боржника (постанови Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №910/8698/19 та від 14.07.2021 у справі №916/878/20).
При стягненні неустойки шкода кредитору, завдана порушенням зобов`язання, презюмуються (її не треба доводити) і компенсується за рахунок неустойки (пункти 33, 34 постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20). 
При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) суди беруть до уваги як обставини, прямо визначені у  ст. 233 ГК  та  ст.551 ЦК, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними. Найчастіше судами враховувалися такі обставини: ступінь виконання зобов`язання боржником (співвідношення між сумою простроченого зобов`язання та загальною сумою зобов`язання); причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання; тривалість прострочення виконання; наслідки порушення зобов`язання для кредитора; поведінку боржника (системність порушення, чи навпаки - порушення з боку боржника мало винятковий характер; намагання/зусилля боржника погасити борг або погашення основної заборгованості на момент звернення до суду, намагання врегулювати спір в досудовому порядку, звернення з пропозиціями про реструктуризацію боргу до кредитора); поведінку кредитора; майновий стан кредитора та боржника (наявність збитків, заборгованості по виплаті заробітної плати); негативні наслідки стягнення неустойки з боржника, які можуть настати для нього та третіх осіб (трудового колективу, населення); ризики настання неплатоспроможності боржника; статус боржника, предмет діяльності боржника (забезпечення оборонних потреб, безпеки та здоров`я населення); майнові, а також інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.
Подібна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №916/3211/16, від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 16.03.2021 у справі №922/266/20, від 14.07.2021 у справі №916/878/20.
Питання можливого зменшення штрафних санкцій вирішується господарським судом згідно зі  статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
З обставин цієї справи (№914/99/21) видно, що відповідач визнає факт виконання позивачем своїх обов`язків за договором №6608/18-БО-21 постачання природного газу, не заперечує несвоєчасну оплату ним поставленого природного газу за договором №6608/18-БО-21, не спростовує правильність нарахування 432 012,43 грн пені, 105 548,25 грн 3% річних, 106 410,05 грн інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання. Водночас вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував положення статей 551 ЦК України, 233 ГК України і відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зменшення на 50% розміру неустойки (пені) та 3% річних. 
Відповідач у поданому суду першої інстанції клопотанні від 08 лютого 2021 року просив зменшити на 50% розмір пені та 3% річних. Клопотання мотивоване тим, що порушення строків та порядку розрахунку відбулося не з вини відповідача, а зумовлене значною заборгованістю населення за спожиті послуги з теплопостачання, а також невчасним наданням субвенції на надання пільг та житлові субсидії населенню. Крім того, 100% коштів, що надходять на рахунки відповідача, підлягають розподілу та автоматичному перерахунку на користь гарантованого постачальника (в тому числі позивача). Під час підготовчого провадження відповідач долучив до матеріалів справи: довідку про стан виконання претензійно-позовної роботи, довідку, яка підтверджує запізнення бюджетних організацій у сплаті за використаний ними газ; довідку з АТ «Райффайзен банк Аваль» про залишок коштів на рахунку ПТМ «Самбіртеплокомуненерго» від 21.01.2021, довідку про стан дебіторської заборгованості станом на 21.01.2021; довідку про стан кредиторської заборгованості станом на 21.01.2021 року; баланс (звіт про фінансовий стан) станом на 30.09.2020; звіт про фінансові результати за 9 місяців 2020 року. 
Підприємство теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» є комунальним підприємством, яке здійснює виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії; надає послуги з опалення та постачання гарячої води споживачам (населення, релігійні організації, бюджетні та небюджетні організації) міста Самбора і району, тобто є теплогенеруючою та теплопостачальною організацією, що має соціально важливе значення; отриманий природний газ підприємство використовує виключно для генерування теплової енергії, яка постачається споживачам. При цьому, відповідач може погашати заборгованість за природний за рахунок коштів, які сплачуються споживачами такої теплової енергії. Відповідач перебуває у важкому фінансовому становищі, у тому числі внаслідок несплати боргів споживачами: населенням, бюджетними установами. Задовго до подання позову (грудень 2020 року) відповідач сплатив заборгованість позивачу (останній платіж здійснено у січні 2020 року), а пеня нарахована за прострочення оплат, які були допущені у минулому. 
Ураховуючи наведене та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, встановлених ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, наявні обгрунтовані підстави для зменшення 50 відсотків розміру нарахованої позивачем пені за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором №6608/18-БО-21 постачання природного газу. 
Суд першої інстанції названих вище обставин не урахував і неправомірно відмовив у зменшенні на 50% розміру пені, що підлягала стягненню з відповідача за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором №6608/18-БО-21 постачання природного газу.
З огляду на фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для часткового задоволення клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені, оскільки зменшення присудженої до стягнення суми пені, з урахуванням обставин справи, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника та узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, а також є засобом недопущення використання пені як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань.
Крім того, задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 105 548,25 грн 3% річних та 106 410,05 грн інфляційних втрат забезпечить захист майнових прав та інтересів АТ "НАК "Нафтогаз України", що спростовує доводи про те, що зменшення розміру нарахованої пені нівелює мету існування неустойки, а навпаки, дозволяє суду зменшити розмір пені. (Подібна позиція є усталеною і міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі 902/417/18, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №925/1137/19, Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 913/698/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 14.04.2021 у справі № 923/587/20). Така позиція зумовлена тим, що пеня, компенсація 3% річних та інфляційних втрат виконують функцію компенсації збитків, завданих кредитору порушенням зобов`язання. (п.43, 44 постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).
За наведеного, рішення Господарського суду Львівської області від 27 травня 2021 року у справі №914/99/21 у частині стягнення з відповідача на користь позивача 432012,43 грн пені підлягає скасуванню з прийняттям у цій частині нового рішення - стягнення з відповідача на користь позивача 21 6006,21 грн пені. 
Щодо зменшення на 50% суми 105 548,25 грн 3 % річних. 
Апеляційна скарга і подане суду першої інстанції клопотання відповідача у цій частині обгрунтовано правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18. 
Проте обставини і правовідносини сторін у справі № 902/417/18 не подібні до обставин і правовідносин у цій справі. 
За обставинами справи № 902/417/18 сторони у договорі дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною 2 статті 625 ЦК України, і встановили таку в розмірі 40% річних від неоплаченої вартості товару, а після 90 днів несплати вартості товару – 96% річних.
У цій справі (№914/99/20) сума 105 548,25 грн - 3% річних нарахована на підставі частини 2 статті 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором №6608/18-БО-21 постачання природного газу. 
Отже, законні підстави для зменшення розміру 3% річних відсутні, тому у цій частині апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до частини першої статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема: нез`ясування обставин, що мають значення для справи.
Беручи до уваги викладені обставини справи і приписи закону суд апеляційної інстанції вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 27 травня 2021 року у справі №914/99/21 підлягає скасуванню в частині стягнення 432012,43 грн. пені, а саме у відмові у зменшенні пені, тому апеляційну скаргу Підприємства теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» підлягає частковому задоволенні.
Щодо судових витрат.
Спір у цій справі виник з вини відповідача - прострочення виконання грошового зобов`язання за договором №6608/18-БО-21 постачання природного газу. Тому відповідно до частини 9 статті 129 ГПК України судові витрати (судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи) покладаються повністю на відповідача. 
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281, 282, 283, 284 ГПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Підприємства теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» задовольнити частково. Рішення Господарського суду Львівської області від 27 травня 2021 року у справі №914/99/21 скасувати в частині стягнення з Підприємства теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 432012,43 грн пені та прийняти у цій частині нове рішення:
Стягнути з Підприємства теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» (адреса:81400, Львівська обл, м.Самбір, вул.С.Крушельницької, 9, код ЄДРПОУ 05506477) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (адреса: 01601, м. Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, код ЄДРПОУ 20077720) 21 6006,21 грн пені.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. 
Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку.
Повний текст постанови складено 01 листопада 2021 року. 

Головуючий суддя                                                            В.М. Гриців 

Суддя                                                              О.В. Зварич

Суддя                                                             І.Б. Малех