Справа № 346/3687/21 
Провадження № 22-ц/4808/1671/21 
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
                       судді-доповідача        Бойчука І.В.,
                       суддів:                Пнівчук О.В., Фединяка В.Д.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2  на рішення Коломийського міськрайонного суду від 22 вересня 2021 року під головуванням судді Беркещук Б.Б. у м. Коломиї,
       в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2  про стягнення аліментів на дитину.
Позовні вимоги мотивувала тим, що з ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 17.11.2010 і в шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 25.11.2013 шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітнього сина ОСОБА_4 залишено проживати з матір`ю.
Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 позивач змінила прізвище на ОСОБА_6 .
Зазначає, що їй важко самостійно утримувати дитину, оскільки ОСОБА_2 не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Вважає, що він має можливість сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки від всіх видів його доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та судові витрати для надання правничої допомоги в розмірі 1 000 грн.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 22 вересня 2021 року позов  ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 серпня 2021 року до набуття дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 908 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з правничою допомогою в сумі 1000 гривень. 
У апеляційній скарзі  ОСОБА_2 зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції і вважає, що воно підлягає скасуванню в частині стягнення з нього на користь позивачки аліментів на сина у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу).
Апелянт зазначає, що при прийнятті рішення, суд врахував його заяву про згоду сплачувати аліменти на утримання дитини у заявленому позивачем розмірі. Вважає, що таку заяву подано ним на прохання колишньої дружини, яка запевнила його, що рішення суду буде носити формальний характер, і вона не має наміру передавати виконавчий лист на примусове виконання. При цьому він може надавати матеріальну допомогу на їхнього сина в тому ж розмірі в якому робив це завжди. Згодом йому стало відомо, що дружина скористалася його довірою і не мала наміру виконувати усну домовленість.
Апелянт вважає, що суду не було надано достатніх доказів того, що він працює, не надано відомостей про його матеріальний стан, наявність нерухомого чи рухомого мана, а також не було відомостей про те, чи перебувають у відповідача інші неповнолітні діти чи непрацездатні члени сім`ї 
Суд не надав йому можливості подати необхідні докази, неповно встановив та дослідив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.
Апелянт вказує на те, що на теперішній час він не працевлаштований, не отримує додаткового доходу, підробляє тимчасовими заробітками, не має жодних заощаджень. На його повному утриманні перебуває дитина, яка народилася у другому шлюбі - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку.
Факт відсутності в нього доходу за період з І кварталу 2020 року по 2 квартал 2021 року підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків № НОМЕР_1 від 19 жовтня 2021 року.
Довідкою Коломийської міськрайонної філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості № 1278-285/22-21 від 18.10.2021, виданою на запит адвоката, підтверджується що він на обліку як безробітний не перебуває та допомогу по безробіттю не отримує.
Останнім часом він хворіє на серцево-судинні захворювання та періодично перебуває на плановому стаціонарному лікуванні, що потребує значних коштів. Наміру ухилятися від слати аліментів не має. Надає дитині фінансову допомогу, але аліменти в такому розмірі, як визначено оскаржуваним рішенням суду, для нього є непосильними. На цей час є великою проблемою пандемія коронавірусу. Карантинні обмеження також позначилися на його заробітках. Визначений судом першої інстанції розмір аліментів, який складає більше 40% його заробітку, фактично позбавить його можливості нормально існувати.
Просить рішення суду в частині стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку скасувати і ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині рішення суду залишити без змін.
ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася. 
Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно частин другої та четвертої статті 274 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.11.2010 та від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.4).
Відповідно до заочного рішення Коломийського міськрайонного суду від 25.11.2013 шлюб між сторонами розірвано і сина ОСОБА_4 залишено проживати з матір`ю (а.с.6).
Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 26.11.2019 позивач змінила прізвище на ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.7).
Згідно довідки про склад сім`ї № 493 від 04.08.2021, виданої Коршівською сільською радою Ліснослобідського старостинського округу неповнолітній син ОСОБА_3 зареєстрований з матір`ю за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 8,9).
Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За змістом вказаних норм закону обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.
Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» встановлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 грн, з 1 липня - 2510 грн, з 1 грудня - 2618 грн.
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував, що позивачка довела, що син ОСОБА_4 перебуває на її лише утриманні, а відповідач в свою чергу погодився сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі, що підтверджується поданою ним заявою від 22.09.2021 (а.с. 43).
Суд першої інстанції установив, що відповідач є працездатною особою, який може працювати і зобов`язаний утримувати неповнолітнього сина і забезпечувати його гармонійний фізичний та духовний розвиток. З урахуванням величини прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд дійшов правильного висновку про задоволення позову в повному обсязі.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оскільки відповідачем не заперечувалось щодо стягнення аліментів у заявленому позивачем розмірі, тому посилання в апеляційній скарзі на неспроможність на даний час сплачувати аліменти щомісячно у розмірі, визначеному судом, не є підставою для скасування рішення в оскаржуваній частині. Визначений судом першої інстанції розмір аліментів не є таким, що поставить відповідача у тяжке матеріальне становище і у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для їх зменшення до 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Аліменти у такому розмірі є необхідними для забезпечення дитини належними умовами для її фізичного, розумового, морального та соціального розвитку. Для надання такої допомоги синові апелянт зобов`язаний працювати та заробляти відповідні кошти з метою утримання неповнолітнього сина. При цьому він не перебуває на обліку осіб, які здійснюють пошук роботи. Наявність у відповідача інших неповнолітніх дітей урахована судом і не може бути підставою для звільнення його від сплати аліментів на дитину від попереднього шлюбу. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційних скаргах, не встановлено.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. 
Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене, судові витрати, понесені ОСОБА_2  у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на нього . 
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  залишити без задоволення. 
Рішення Коломийського міськрайонного суду від 22 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 07 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        О.В. Пнівчук
                                                                               В.Д. Фединяк