ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/2498/20	Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А. 	
Провадження № 22-ц/817/1152/21 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 310040000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Бершадська Г. В., 
секретар - Панькевич Т.І. 
з участю представника ОСОБА_1 - адвоката Сідорова В.М., представника ОСОБА_2 - адвоката Пасічника А.З. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 — адвоката Пасічника Андрія Зіновійовича на ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 17 вересня 2021 року про відмову в ухваленні додаткового рішення та представника ОСОБА_1 — адвоката Сідорова Віталія Михайловича на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 6 вересня 2021 року, ухвалене суддею Коротичем І.А. у цивільній справі №601/2498/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Кременецької районної державної адміністрації, Опікунська рада при виконавчому комітеті Бучацької міської ради про позбавлення батьківських прав,
ВСТАНОВИВ:
В грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позов обґрунтовано тим, що Бучацьким районним судом Тернопільської області від 28 грудня 2010 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. За час шлюбу у сторін народилась дочка — ОСОБА_3 . Після розлучення відповідач жодного разу не виявив бажання побачити дочку, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не спілкується з нею та ухиляється від обов`язків щодо її виховання та утримання. Вказує, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а тому просила позов задовольнити. 
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 6 вересня 2021 року позов задоволено. 
Позбавлено ОСОБА_1 , батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Хомко судові витрати в розмірі 840,80 грн.
13 вересня 2021 представник ОСОБА_2 - адвокат Пасічник А.З. звернувся до суду із клопотанням, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу на суму 20400,00 грн.
Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 17 вересня 2021 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Пасічника А.З. про ухвалення додаткового рішення в частині відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Сідоров В.М. просить рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 6 вересня 2021 року скасувати та ухвали нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 . Вказує, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, в даному випадку є недоречним, оскільки матеріали справи не містять переконливих доказів, які б свідчили про невиконання ним своїх батьківських обов”язків. Позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав не відповідає інтересам дитини. Суд не врахував пояснення третьої особи — Cлужби у справах дітей Бучацької РДА про те, що ОСОБА_1 шукав через службу способи участі у вихованні дитини, що свідчить про його інтерес до дочки. Однак, бабуся дитини ОСОБА_4 перешкоджала налагодженню стосунків між батьком і дитиною. 
У відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сідорова В.М. залишити без задоволення, а рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 6 вересня 2021 року — без змін. Вказує, що рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 листопада 2018 року у справі №601/1649/18 ОСОБА_1 попереджений про необхідність зміни ставлення до дочки, однак, незважаючи на це, інтересу до своєї дитини з того часу не проявляв. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Пасічник А.З. просить ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 17 вересня 2021 року скасувати та прийняти постанову про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 20400,00 грн витрат за надання правничої допомоги. Вказує, що в судовому засіданні 6 вересня 2021 року було заявлено клопотання про намір подання доказів на підтвердження понесених витрат за надання правової допомоги. Крім цього, при поданні позовної заяви було надано попередній розрахунок судових витрат. Також зазначає, що до клопотання про ухвалення додаткового рішення було надано належні докази, які підтверджують та обґрунтовують реальний розмір витрат на правничу допомогу.
Відзиву на апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Пасічника А.З. не подано.
Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Сідорова В.М., який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та заперечив проти задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Пасічника А.З., представника ОСОБА_2 - адвоката Пасічника А.З., який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та заперечив проти апеляційної скарги адвоката Сідорова В.М. в інтересах ОСОБА_1 , ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Сідорова В.М. не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Пасічника А.З. підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2010 року у справі №2-811/2010 розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , зареєстрований 5 жовтня 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Кременецького районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 184.
Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 22 лютого 2011 року у справі №2-121/11 вирішено стягувати з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 400 гривень щомісячно, починаючи з 11 лютого 2011 року до її повноліття.
Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2018 року у справі №595/1078/18 вирішено змінити розмір аліментів, визначений рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 22 лютого 2011 року. Стягувати з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи від дня набрання рішенням суду законної сили до повноліття дитини. 
Як вбачається з наявних у матеріалах справи відомостей Кременецького МВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області, аліменти за вказаними рішеннями суду ОСОБА_1 протягом 2011-2020 років сплачував нерегулярно, проте періодично погашав наявну заборгованість.
Так, на виконання судового рішення про сплату аліментів за період 11.02.2011 року по 17.07.2018 року було нараховано 35676, 49 грн. аліментів, з яких сплачено 34460 грн. Станом на 05.10.2018 року заборгованість складала 38,34 грн.
Після зміни розміру аліментів з 20.11.2018 року по 01.11.2020 року з нарахованих 25468, 90 грн. сплачено 23619, 8 грн., заборгованість станом на 30.10.2020 року складала 1849, 10 грн.
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 листопада 2018 року по справі № 601/1649/18 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Попереджено ОСОБА_1 про необхідність зміни ставлення до виховання дочки ОСОБА_3 . 
Дитина ОСОБА_3 навчається у 5 класі Берем`янської ЗОШ І-ІІ ступенів. За час навчання у школі з 1 по 5 клас її батько ОСОБА_1 жодного разу не навідувався до школи, навчанням дочки не цікавився, що підтверджується довідкою Берем”янської ЗОШ І-ІІ ступенів від 02.09.2020 року.
З висновку органу опіки і піклування Бучацької районної державної адміністрації № 01-114/01-01-22 від 29.01.2021 року, орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 стосовно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки батько самоусунувся від виховання дитини, з моменту розірвання шлюбу між батьками дитини у 2010 році батько вихованням дитини не займається.
З показань допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які є сусідами ОСОБА_2 , вбачається, що батько неповнолітньої ОСОБА_3 — ОСОБА_1 від народження дитини не бере жодної участі у її житті та вихованні.
Заслухана судом першої інстанції неповнолітня ОСОБА_3 пояснила, що вона жодного разу у житті не бачила свого батька, він ніколи з нею не спілкувався і їй невідомі випадки, щоб хтось чинив перешкоди її батьку у спілкуванні з нею.
Згідно ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов”язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від своїх обов”язків по вихованню дитини.
Враховуючи встановлені судом обставини справи та наявні у ній докази, заслухавши думку дитини, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що відповідач ухиляється від батьківських обов”язків по вихованню своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_10 , а тому наявні передбачені законом підстави для позбавлення його батьківських прав. 
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком.
Доводи апеляційної скарги представник ОСОБА_1 - адвоката Сідорова В.М. про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, в даному випадку є недоречним, оскільки матеріали справи не містять переконливих доказів, які б свідчили про невиконання ним своїх батьківських обов”язків, колегія суддів оцінює критично, так як судом першої інстанції вірно враховано та зазначено у судовому рішенні про те, що відповідач уже був попереджений судом у 2018 році про необхідність зміни ставлення до виховання дочки, однак з дитиною не спілкувався і не брав участі у її вихованні. 
Колегія суддів не вбачає підстав для повторного попередження відповідача та вважає, що судом першої інстанції у даному випадку вірно вжито такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав.
Крім цього, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на звернення до суду з позовом про надання їй права на побачення з дитиною, на поновлення батьківських прав.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував пояснення третьої особи — Cлужби у справах дітей Бучацької РДА про те, що ОСОБА_1 шукав через службу способи участі у вихованні дитини, що свідчить про його інтерес до дочки, однак, бабуся дитини ОСОБА_4 перешкоджала налагодженню стосунків між батьком і дитиною, колегія суддів також оцінює критично, оскільки даним доводам суд першої інстанції дав вірну оцінку. ОСОБА_1 не звертався ні в суд, ні до органу опіки і піклування з відповідними зверненнями щодо способів його участі у вихованні дитини та спілкування з нею, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, жодного разу не з”явився до школи, де навчається дитина і де відсутні перешкоди для зустрічі і спілкування з дитиною.
Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав не відповідає інтересам дитини, враховуючи наступне.
Відповідно до ст.ст. 12, 15 Закону України “Про охорону дитинства”, батьки, в тому числі й ті, які проживають окремо від дитини, зобов”язані брати участь у її вихованні, піклуватися про її здоров”я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, готувати її до самостійного життя і праці. 
Саме така участь батьків у житті дитини відповідає її найкращим інтересам. 
Проте, малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не знає свого батька і жодного разу його не бачила, ніколи з ним не спілкувалась. Він не приймає жодної участі у її житті, не проявляє до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча має таку можливість. 
За таких обставин відсутні підстави вважати, що відмова у позбавленні відповідача батьківських прав не відповідатиме інтересам дитини.
Ухилення від виконання батьківських обов”язків — це акт свідомої поведінки, наслідком якого чинне законодавство передбачає позбавлення батьківських прав, що насамперед є способом захисту прав та інтересів дитини.
Рішення суду в частині вирішення позовних вимог про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав є законним та обґрунтованим і повністю відповідає інтересам дитини.
При вирішенні апеляційної скарги представника ОСОБА_2 — адвоката Пасічника А.З. на ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 17 вересня 2021 року про відмову в ухваленні додаткового рішення, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступних мотивів.
Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції зазначив, що ні ОСОБА_2 , ні її представник ОСОБА_11 не подали до суду разом з позовною заявою по суті спору попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв”язку із розглядом справи, а тому з врахуванням вимог частин 1, 2 ст. 134 ЦПК України суд вирішив відмовити в ухваленні додаткового рішення.
Проте, такий висновок суперечить обставинам справи, що відповідно до вимог ч.3 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали та направлення справи в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Так, як вбачається з матеріалів справи, разом з позовною заявою ОСОБА_2 подала попердній розрахунок судових витрат (т.1, а.с.34), з якого вбачається, що вона очікує понести витрати на правову допомогу адвоката у розмірі орієнтовно 18 065 грн. Попередній розрахунок містить детальний опис робіт, виконаних адвокатом.
Після розгляду справи адвокат Пасічник А.З. подав до суду разом із заявою про ухвалення додаткового рішення акт виконаних робіт до договору про надання правової допомоги та квитанцію до прибуткового касового ордера №42, з якого вбачається, що ОСОБА_2 сплатила адвокату Пасічнику А.З. за надання правової допомоги у даній справі 20400 грн.
Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
За таких обставин ухвала про відмову в ухваленні додаткового рішення підлягає скасуванню, а справу в частині вирішення питання про ухвалення додаткового рішення — передати для продовження розгляду до Кременецького районного суду. 
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 375, 379, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_12 — адвоката Сідорова Віталія Михайловича — залишити без задоволення.
Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 6 вересня 2021 року — залишити без змін.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 — адвоката Пасічника Андрія Зіновійовича — задовольнити частково.
Ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 17 вересня 2021 року — скасувати. Передати справу в частині вирішення питання про ухвалення додаткового рішення для продовження розгляду до Кременецького районного суду. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 8 грудня 2021 року.

Головуюча
Судді