ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«06» жовтня 2021 року
м. Харків
справа № 644/9376/20
провадження № 22ц/818/4864/21
 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів        -                 Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,
учасники справи: 
позивачка – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2021 року в складі судді Зябрової О.Г.
в с т а н о в и в:
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років.

Позовна заява мотивована тим, що з 01 серпня 2008 року вона з ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилися троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зазначила, що з березня 2020 року вони припинили шлюбно-сімейні відносини. Відповідач проживає окремо від сім`ї, а діти залишилися проживати разом із нею та знаходяться на її утриманні.

Вказала, що на даний час вона не працює у зв`язку з доглядом за сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення ним трьох років. Належної матеріальної допомоги на дітей і на її утримання у добровільному порядку відповідач не надає.

Посилалася на те, що відповідач є приватним підприємцем, займається вантажними перевезеннями. Вона добровільно відмовилася від розподілу майна та залишила йому у власність два вантажних автомобіля, щоб він міг продовжувати свою підприємницьку діяльність, мав дохід і надавав допомогу на її утримання і дітей. Коли вони проживали разом, відповідач отримував дохід в середньому 50 000,00 грн на місяць, а тепер розмір свого доходу приховає від неї.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на її утримання щомісяця у розмірі ј з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трьох років.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 – задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27 листопада 2020 року і до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трьох років; стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 840,80 грн, рішення суду у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 червня 2021 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення – залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду ОСОБА_2 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, стягнути з позивачки на його користь понесені витрати за перегляд заочного рішення в суді першої та апеляційної інстанцій.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення порушив норми процесуального права. Зазначив, що даний позов не підсудний Орджонікідзевському районному суду м. Харкова, оскільки повинен подаватись за правилами загальної підсудності за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача. Вказав, що суд безпідставно не прийняв до уваги письмові докази того, що у 2020 році він не отримував доходу від своєї підприємницької діяльності, а тому не мав та немає достатнього доходу надавати матеріальну допомогу для колишньої дружини. Єдиною підставою для задоволення позову на думку суду є його працездатний вік. Посилався на те, що за наявності відзиву у справі суд має постановити рішення на загальних підставах, а не заочне, яке утруднює подальший механізм його оскарження. Вважав, що суд при ухваленні рішення у справі в разі задоволення позову має право задовольняти до стягнення не з моменту подачі позову, а з моменту прийняття рішення, оскільки це інший вид аліментів, тобто не на дітей. 

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

17 серпня 2021 року до суду апеляційної інстанції від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення виконання оскаржуваного судового рішення, яке залишено без задоволення, оскільки підстав, передбачених частиною 4 статті 359 ЦПК України, не було.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково, заочне рішення суду – скасувати.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка не працює та здійснює догляд за дитиною сторін до досягнення нею трирічного віку, отже, вона потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка. Доказів неможливості надання такої допомоги відповідачем не надано. При цьому заочне рішення, як вважав суд першої інстанції, ухвалено з додержанням вимог статті 280 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 01 серпня 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.3-6).

Як вбачається з інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 24 листопада 2020 року діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані та проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 , що також не заперечується сторонами (а.с.7).

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 з 30 травня 2007 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, КЕВ: 49.41 вантажний автомобільний транспорт, 49.42 надання послуг перевезення речей (переїзд) (а.с.8).
З податкових декларацій платника єдиного податку – фізичної особи-підприємця за 2020 рік вбачається, що ОСОБА_2 не здійснював підприємницьку діяльність та у нього не було доходу (а.с.42-47).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2020 року у справі № 644/3352/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 аліменти в розмірі 3 247,50 грн щомісячно, на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 08 травня 2020 року і до виповнення кожною дитиною повноліття, на користь ОСОБА_1 з врахуванням індексації відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»; в іншій частині позову -відмовлено, рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню, стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн (а.с.29-33,39-40, 64-67). 

Постановою Харківського апеляційного суду від 12 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2020 року – залишено без змін (а.с.61-63,68-72).

Апеляційна скарга  ОСОБА_2 , крім іншого, мотивована тим, що за наявності відзиву у справі суд має постановити рішення на загальних підставах, а не заочне, яке утруднює подальший механізм його оскарження. 

Частиною 4 статті 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно з частиною 1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи поштою 30 січня 2021 року ОСОБА_2 через свого представника до суду першої інстанції подав відзив на позовну заяву (а.с.37-48), що є підставою для розгляду справи в загальному порядку. 

Однак, в порушення вимог частини 1 статті 280 ЦПК України судом першої інстанції 07 квітня 2021 року у справі ухвалено заочне рішення. При цьому суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність умов, передбачених цією статтею. В нашому випадку відповідач подав відзив.

За таких обставин, оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням норм процесуального права з ухваленням нового судового рішення.

При ухваленні нового судового рішення по суті спору апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями статей 75, 80, 84 СК України передбачено, що право на утримання (аліменти) має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Частиною другої  статті 80 СК України  передбачено, що розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Згідно з положеннями частин другої, четвертої  статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і у разі розірвання шлюбу.

Визначальним на підставі цієї норми закону є наявність у дружини права на утримання, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища. Розмір утримання не пов`язаний з розміром доходу дружини, а залежить від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 30 травня 2007 року та з податкових декларацій платника єдиного податку – фізичної особи-підприємця за 2020 рік вбачається, що ОСОБА_2 не здійснював підприємницьку діяльність та у нього не було доходу.

Також, матеріали справи свідчать про те, що за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2020 року, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 12 лютого 2021 року, стягнуто з ОСОБА_2 аліменти в розмірі 3 247,50 грн щомісячно на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 08 травня 2020 року і до виповнення кожною дитиною повноліття на користь ОСОБА_1 з врахуванням індексації відповідно.

ОСОБА_2 є працездатною особою, за станом здоров`я та матеріальним станом може надавати матеріальну допомогу  ОСОБА_1 , яка здійснює догляд за їхнім спільним сином, що не досяг трирічного віку, у зв`язку з чим позбавлена можливості працевлаштуватись та отримувати самостійний дохід.

З урахуванням вимог закону та встановлених фактичних обставин справи щодо майнового стану та стану здоров`я відповідача судова колегія вважає правильним визначити розмір аліментів ј частини з всіх видів заробітку відповідача, починаючи з 27 листопада 2020 року до досягнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку.

Твердження  ОСОБА_2 про відсутність у нього можливості сплачувати аліменти на дружину саме в цьому розмірі є безпідставними, оскільки будь-яких доказів щодо розміру свого доходу відповідачем не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції. Відсутність у нього доходу за 2020 рік, оскільки він не здійснював підприємницьку діяльність, не звільняє його від обов`язку утримувати позивачку до досягнення дитиною трирічного віку та не спростовує його неможливість взагалі надавати таку допомогу.

Доводи ОСОБА_2 щодо того, що даний позов не підсудний Орджонікідзевському районному суду м. Харкова, оскільки повинен подаватись за правилами загальної підсудності за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до частини 1 статті 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Посилання ОСОБА_2 на те, що суд при ухваленні рішення у справі в разі задоволення позову повинен здійснювати стягнення не з моменту подачі позову, а з моменту прийняття рішення, оскільки це інший вид аліментів, є необґрунтованими, оскільки в частині 1 статті 79 СК України, яка знаходиться в главі 9 «Права та обов`язки подружжя по утриманню» передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. 

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково в частині порушення норм процесуального права, а по суті вимог залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2021 року – скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання щомісяця у розмірі ј з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трьох років.
Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 840,80 грн.
Постанову суду апеляційної інстанції у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                        І.В. Бурлака

Судді                                                                А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 06 жовтня 2021 року.