Номер провадження: 22-ц/813/8899/21 
Номер справи місцевого суду: 513/860/20
Головуючий у першій інстанції Рязанова К. Ю.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С., 
суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,
з участю секретаря Воронової Є.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду апеляційну скаргуОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на ухвалу Саратського районного суду Одеської області від 24 травня 2021 року про відмову у забезпеченні доказів, постановленупід головуванням судді Рязанової К.Ю., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -
в с т а н о в и в:
У жовтні 2020 року ОСОБА_2  звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_3  про стягнення боргу за договором позики, в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача неповернуту суму позики, проценти та 3 % річних на загальну суму 25205 доларів США 68 центів доларів США.
21 травня 2021 року, під час розгляду справи, адвокат Шаповал Д.В., представник ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення доказів шляхом їх огляду у судовому засіданні тексту листування у месенджері Viber між абонентом за номером  телефону НОМЕР_1 ( ОСОБА_4 ) та абонентом за номером телефону НОМЕР_2 ( ОСОБА_3 ), яке міститься в обліковому записі ОСОБА_4 у месенджері Viber. Подані ОСОБА_2 роздруковані тексти листування, які надані для огляду в судове засідання, вважати ідентичними оригіналам електронних доказів, що містяться в обліковому записі ОСОБА_4 у месенджері Viber, а саме листування з абонентом номер НОМЕР_2 ( ОСОБА_3 ).
В обґрунтування заяви зазначив, що докази, які долучаються, підтверджують обізнаність ОСОБА_3 про наявність у нього заборгованості перед ОСОБА_2 та невиконання зобов`язання у повному обсязі за договором позики від 19 травня 2017 року. При цьому, загальновідомою властивістю месенджера Viber є можливість користувача видалити повідомлення, у тому числі і іншого користувача, якому ці  повідомлення були направленні, а тому обґрунтованими є побоювання, що засіб доказування може бути втрачений або подання відповідних доказів стане згодом неможливим. Також, 21 травня 2021 року на адресу надійшло клопотання представника позивача - адвоката Шаповала Д.В. про долучення доказів, відповідно до якого представник просить поновити ОСОБА_2 строк для подання доказів, а саме: копії листа від 18 травня 2021 року; роздруківок зі скрін-шотів листування ОСОБА_4 з ОСОБА_3 у месенджері Viber; протоколу огляду адвокатом електронного доказу від 19 травня 2021 року; копії облікового блокнота ОСОБА_4 
24 травня 2021 року на електрону пошту суду надійшов супровідний лист від адвоката Шаповала Д.В., представника позивача на обґрунтування підстав для задоволення заяви додатково направлено документи, які підтверджують, що номер засобу зв`язку НОМЕР_1 є офіційним номером засобу зв`язку ОСОБА_4 , а також  те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі.
Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 24 травня 2021 року в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Шаповала Д.В. про забезпечення доказів відмовлено.
В задоволенні клопотання представник позивача ОСОБА_2 - адвоката Шаповала Д.В. про поновлення строку для подання доказів відмовлено.
Клопотання представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Шаповала Д.В. про долучення доказів залишено без розгляду.
Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду в частині відмови в задоволені клопотання про забезпечення доказів, поновлення пропущеного процесуального строку на подання доказів скасувати, а клопотання направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення норм процесуального права.
У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що факт листування ОСОБА_4 з ОСОБА_3 містить інформацію щодо предмета доказування. Крім того, факт листування ОСОБА_4 з відповідачем має пряме відношення до предмета доказування, так як позивач розпорядилась спільним сумісним майном, права, на яке має також її чоловік.
Відзиву до суду надано не було.
В судове засідання, призначене на 06 жовтня 2021 року  ОСОБА_3 не зьявився, про розгляд справи був сповіщений.
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_5 , представника  ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Шаповала Д.В. про забезпечення доказів, суд першої інстанції виходив з того, що предметом позову у справі є правовідносини, що склались між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за розпискою у розмірі 25205 доларів США 68 центів долару США, а переписка ОСОБА_4 з ОСОБА_6 у месенджері Viber не містить інформацію, яка входить до предмета доказування, та її дослідження не є необхідним для вирішення спору.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_2  звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_3  про стягнення боргу за договором позики, в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача неповернуту суму позики, проценти та 3 % річних на загальну суму 25205 доларів США 68 центів доларів США.
Звертаючись до суду з заявою про забезпечення доказів шляхом їх огляду у судовому засіданні, заявник зазначив, що докази, які долучаються, підтверджують обізнаність ОСОБА_3 про наявність у нього заборгованості перед ОСОБА_2 та невиконання зобов`язання у повному обсязі за договором позики від 19 травня 2017 року.
Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як вбачається з положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.
Способами забезпечення судом доказів є: допит свідків, призначення експертизи, витребування та або огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Частиною 3 цієї статті зазначено, що учасники справи мають право подавати електронні докази з паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Як роз`яснено у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд визначає в межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Залишаючи без розгляду заяву представника позивача - адвоката Шаповала Д.В. про долучення доказів, суд виходив із пропуску процесуального строку та відсутності підстав для задоволення заяви про поновлення пропущеного процесуального строку.
Колегія суддів також погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом).
За змістом положень частини другої та четвертої статті 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадків, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. (ч.8 ст.83 ЦПК України).
Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.
Під процесуальним строком розуміють строк, в межах якого вчиняються певні процесуальні дії.
Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. (ст. 127 ЦПК України). Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.
Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.
Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.
Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.
Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що заява представника позивача про долучення доказів подана пропуском встановленого строку, передбаченого частинами другою статті 91 ЦПК України, в той же час клопотання про поновлення строків для звернення до суду з цією заявою носить формальний характер та обґрунтоване тим, що лише в травні 2021 року, після отримання відповіді на адвокатський запит, представник позивача дізнався про відповідну переписку, що не підтверджено належними доказами, які беззаперечно свідчать про наявність у позивача перешкод скористатись процесуальним правом та подати заяву про долучення доказів разом з позовною заявою, оскільки як зазначив представник позивача - адвокат Шаповал Д.В., Приймачук С.П. та Приймачук В.Ф. перебувають у шлюбі, комунікація щодо боргового зобов`язання відбувалась між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а боргове зобов`язання оформлено через його дружину - позивача у справі. Зазначена переписка, відбувалась 20 листопада 2019, 20 березня 2020 року, 12 травня 2020 року, 21 серпня 2020 року, з позовом представник позивача звернулась 05 жовтня 2020 року.
Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.
На підставі вищевикладеного, суд оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення доказів.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2  про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що факт листування ОСОБА_4 з ОСОБА_3 містить інформацію щодо предмета доказування, та, що факт листування ОСОБА_4 з відповідачем має пряме відношення до предмета доказування, так як позивач розпорядилась спільним сумісним майном, права, на яке має також її чоловік, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки предметом позовних вимог у справі є правовідносини, що склались між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за розпискою у розмірі 25205 доларів США 68 центів долару США, а переписка ОСОБА_4 з ОСОБА_6 не містить інформацію, яка входить до предмета доказування.
Вказані доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.  Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.  Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права і підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
УхвалуСаратського районного суду Одеської області від 24 травня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає..
Повний текст судового рішення складений 18 жовтня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ С.М. Сегеда