ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8997/21 Справа № 183/2989/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Майна  Г. Є. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого - Пищиди М.М.
 
суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
 
за участю секретаря судового засідання - Бондаренка В.В.,

 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсною угоди про припинення зобов`язання за кредитною розпискою,-

В С Т А Н О В И Л А:

       У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсною угоди про припинення зобов`язання за кредитною розпискою.
       Позов мотивований тим, що 01 січня 2002 року між ним - ОСОБА_1 , з однієї сторони, та його братом - ОСОБА_2 , дружиною відповідача - ОСОБА_3 , з другої сторони, укладено договір позики, оформлений у вигляді Кредитної розписки. 
       На виконання договору позики позивач передав відповідачам грошові кошти в сумі 600 000 доларів США на умовах: без сплати відсотків та зі строком повернення всієї суми позики протягом 5 років.
       Через 5 років відповідач не зміг повернути борг, адже всі отримані в позику кошти він зі своєю дружиною вклали в будівництво нафтопереробного заводу та просив продовжити строк дії договору позики ще на 5 років. 
       Позивач погодився та 14 квітня 2007 року за спільною домовленістю з відповідачем вирішив змінити умови договору позики та склав новий письмовий договір (Кредитну розписку). 
       При цьому стару розписку від 01 січня 2002 року позивач порвав відразу після того, як відповідачі написали на ім`я позивача нову Кредитну розписку. Дана обставина, як зазначив позивач, підтверджується розпискою, яку ОСОБА_2 власноручно написав та передав в присутності свідків позивачу після того, як її підписала ОСОБА_3 .. За умовами нової Кредитної розписки ОСОБА_3 виступила поручителем повернення ОСОБА_2 боргу, оскільки, як вказує позивач, майже все своє цінне майно ОСОБА_2 оформляв на ім`я своєї дружини і у позивача не було жодних сумнівів щодо платоспроможності відповідачів.         ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов`язалися повернути позивачу борг через 10 років, тобто 01 січня 2012 року. Оскільки позичену суму використано на потреби сім`ї ОСОБА_2 , то ОСОБА_3 несе солідарну майнову відповідальність із ОСОБА_2 .
       Однак, при настанні строку виконання зобов`язання ОСОБА_2 відмовився повертати борг. Після неодноразових звернень позивача до ОСОБА_2 з вимогами повернути борг, ОСОБА_2 взагалі перестав спілкуватись з позивачем, перестав відповідати на телефонні дзвінки та через деякий час змінив номер свого мобільного телефону. Крім того ОСОБА_2 став погрожувати позивачу. На звернення позивача до ОСОБА_3 позивач отримував запевнення в поверненні боргу ОСОБА_2 .
        Указуючи, що добровільно відповідачі не збираються виконувати свій обов`язок, тому позивач вимушений звернутись до суду за захистом свого, порушеного відповідачами, права.
       Позивач зазначає, що жодних угод про повернення боргу позивач з відповідачем ніколи не укладав, жодних коштів у рахунок погашення боргу на виконання умов Кредитної розписки від 14 квітня 2014 року від відповідачів не отримував, не втрачав оригіналу розписки.
       Посилається на те, що дата підписання ним та відповідачем другої сторінки аркушу, який використаний ОСОБА_2 для обох Угод (дійсної - про відступлення частки та сфальсифікованої - про припинення зобов`язання) - є 23 лютого 2009 року, адже дату на нотаріально посвідченій заяві нотаріуса проставити числом, яке є відмінним від 23 лютого 2009 року, неможливо.
       У позивача не було жодного сенсу укладати «Угоду про припинення зобов`язання за Кредитною розпискою від 14 квітня 2007 року». Також, про те, що угода не укладалася свідчить, на думку позивача, і вказівка в спірній угоді про втрату оригіналу кредитної розписки (п. 3.2 сфальшованої Угоди), оскільки строк повернення боргу, який визначено сторонами 01 січня 2012 року, ще не настав, а укладання угоди саме датою 06 серпня 2011 року надає можливість відповідачу застосувати наслідки спливу строку позовної давності, адже позов позивача до суду про повернення боргу, який було подано в іншій справі датований 08 липня 2014 року, тобто через три роки після нібито укладення сфальшованої Угоди. Указує, що позивач не міг укласти спірний договір, оскільки оригінал боргового документу знаходиться у нього і він міг під час укладання угоди повернути відповідачу оригінал боргової розписки у випадку якщо б відповідач-1повернув борг.
       Текст на усіх двох аркушах «Угоди про відступлення частки в статутному капіталі в ТОВ «ПромАгроСервіс» наносився тільки з однієї сторони аркушу, а зворотна сторона залишалася чистою. Зазначене відповідає звичаям ділового обороту та положенням ст. 7 ЦК України «Звичай». Діловодством у товаристві займався відповідач-1, якому позивач на той час довіряв.
       Просить суд звернути увагу на зміст другої сторінки «Угоди про припинення зобов`язання за Кредитною розпискою від 14 квітня 2007 року». Так, текст усієї другої сторінки аркушу є загальним для будь-якого правочину (угоди). З нього не можливо з`ясувати про що йдеться мова на першій сторінці аркушу. Більш того, текст другої сторінки угоди вказує на те, що укладалася інша угода, ніж угода про припинення зобов`язання, оскільки зазначення про те, що сторони звільняються від відповідальності за повне чи часткове невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених цією Угодою, якщо воно сталося внаслідок дії форс-мажорних обставин не дає змоги встановити факт реального виконання змісту угоди - повернення грошей в повному обсязі. А зазначення на другій сторінці про те, що угода набирає чинності з моменту її підписання Стороною-1 та Стороною-2 та діє до повного виконання Сторонами всіх зобов`язань за цією Угодою вказує на невизначеність того, коли повинно відбутися повне виконання зазначеної Угоди та які зобов`язання можуть залишатися у сторін внаслідок повного повернення боргу. Таким чином дві сторінки одного документу не мають жодного логічного зв`язку між собою.
       Враховуючи зазначене, позивач просив суд визнати недійсною "Угоду про припинення зобов`язання за Кредитною розпискою від 14 квітня 2007 року", укладеною 06 серпня 2011 року (т.1,а.с. 2-3).
       Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсною угоди про припинення зобов`язання за кредитною розпискою - відмовлено (т.3, а.с. 27-38).
       Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
       В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи (т.3, а.с.41-45).
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що в справі міститься не засвідчена в установленому порядку копію Угоди про припинення зобов`язання за кредитною розпискою від 14 квітня 2007 року, складеної 06 серпня 2011 року в м. Новомосковську, укладеної між ОСОБА_1 (Сторона-1) та ОСОБА_2 (Сторона-2) (т.1, а.с. 6).
       Відповідно до Угоди, «Сторони», діючи добровільно, цілеспрямовано, свідомо, розумно та на власний розсуд, без будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, не порушуючи прав третіх осіб, бажаючи реального настання правових наслідків, обумовлених нижче, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючись ними, не помиляючись щодо обставин, обумовлених нижче, діючи без впливу обману, попередньо ознайомлені з приписами цивільного законодавства України, що регулюють укладений договір, та розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені з вимогами діючого законодавства щодо недійсності угод, главою 50 Цивільного кодексу України, уклали цю угоду про припинення зобов`язання за кредитною розпискою від 14 квітня 2007 року (далі за текстом «Угода») про наступне. 
       За цим Договором Сторона-2 ОСОБА_2 передав у власність Стороні-1 ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 4 782 720 гривень 00 копійок, що на день передачі грошей відповідала еквіваленту суми 600 000 доларів США 00 центів за офіційним курсом НБУ, а Сторона-1 ОСОБА_1 , в свою чергу, отримав у свою власність грошові кошти в сумі 4 782 720 гривень 00 копійок, що на день передачі грошей відповідала еквівалентові сумі 600 000 доларів США 00 центів за офіційним курсом НБУ, на умовах та в порядку, передбачених цією Угодою. Передача грошей Стороною-2 Сторонні-1 була здійснена під час підписання цієї Угоди. Кредитною розпискою Сторонами визначено боргову розписку, укладену 14 квітня 2007 року між Сторонами, згідно з якою, Сторона-2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяв в борг, грошові кошти у Сторони-1 ОСОБА_1 для розвитку бізнесу в розмірі 3000000 гривень 00 копійок, що еквівалентно сумі 600000 доларів США 00 центів з терміном-виконання зобов`язання за борговою розпискою до 01 січня 2012 року.
       За п.2.1 Угоди, Сторона-2 передала Стороні-1 грошові кошти в сумі 4 782 720 гривень 00 копійок, що на день передачі грошей відповідала еквівалентові сумі 600 000 доларів США 00 центів за офіційним курсом НБУ в рахунок належного виконання зобов`язання за Кредитною розпискою від 14 квітня 2007 року.
       Пунктами 3.1 - 3.3 Угоди сторони визначили, що з моменту підписання даної Угоди Сторонами, зобов`язання Сторони-2 за Кредитною розпискою від 14 квітня 2007 року вважається виконаним належним чином та в повному обсязі. Будь-які претензії зі Сторони-1 щодо неналежного виконання зобов`язання за Кредитною розпискою від 14 квітня 2007 року відсутні. З моменту підписання цієї Угоди належне виконання зобов`язання за Кредитною розпискою від 14 квітня 2007 року Стороною-2, вважається остаточно прийняте Стороною-1. Сторона-1 повідомив Сторону-2, про втрату оригіналу Кредитної розписки від 14 квітня 2007 року. 3 моменту укладення даної Угоди Кредитна розписка від 14 квітня 2007 року, вважається такою, що втратила чинність та є недійсною. Сторона-1 та Сторона-2 стверджують, що не визнані у встановленому порядку недієздатними чи обмежено дієздатними повністю або частково, однаково розуміють значення і умови цієї Угоди та її правові наслідки, підтверджують, що волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх намірам, умови Угоди, що укладається, є для них зрозумілими, відповідають їх волевиявленню, не викликають будь-яких запитань, а також те, що він не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Умови передачі, зазначені в п. 2.1 цієї Угоди, відповідають їх дійсним намірам.
       За п.4.1-4.2 Угоди, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З моменту передачі Стороною-2 Сторони грошових коштів зазначених в. п.1.1 Угоди та підписання цієї Угоди Стороною-2 належно виконане зобов`язання за Кредитною розпискою від 14 квітня 2007 року вважається згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України припиненим.
       Розділом 5 Угоди визначено відповідальність Сторін. Пунктом 7.1 Угоди визначено, що сторони звільняються від відповідальності за повне чи часткове невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених цією Угодою, якщо воно сталося внаслідок дії форс-мажорних обставин. За п.9.1 Угоди, Угода набирає чинності з моменту її підписання Стороною-1 та Стороною-2 та діє до повного виконання Сторонами всіх зобов`язань за цією Угодою.
       У відповідності до висновку експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 17 жовтня 2019 року № 10/423СЕ-19 за заявою адвоката Соляника В. І. про призначення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 183/2989/17 - підпис від імені ОСОБА_1 у графі «СТОРОНА - 1» угоди від 06 серпня 2011 про припинення зобов`язання за кредитною розпискою від 14.04.2007) виконаний ОСОБА_1 (т.1 а.с.232-236, 237-240).
       На експертизу надано Угоду від 06.08.2011 про припинення зобов`язання за кредитною розпискою від 14.04.2007. Експертиза містить опис порівняльного матеріалу, використаного для проведення експертизи, якими, зокрема, є підписи у протоколах зборів засновників ТОВ «ПромАгроСервіс», опис умовно-вільних зразків підписів, експериментальних, опис дій, знарядь та методів, використаних під час проведення експертизи.
       Відповідно до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської від 30 грудня 2016 року у справі № 183/4573/14, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2017 року та Постановою Верховного Суду від 12 вересня 2019 року, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання зобов`язання виконаним та припинення договору позики встановлено, що 01 січня 2002 року ОСОБА_2 взяв в борг, грошові кошти у ОСОБА_1 для розвитку бізнесу строком на 10 років в розмірі 3 000 000,00 грн., що еквівалентно сумі 600 000,00 доларів США відповідно до кредитної розписки від 14 квітня 2007 року. Поручителем за цією розпискою є ОСОБА_3 . Відповідно до висновку експерта № 2760/2761-15 від 28 грудня 2015 року, текст лицевої та зворотної сторони «Угоди про припинення зобов`язання за кредитною розпискою від 14 квітня 2007 року», укладеної 06 серпня 2011 року, виконаний на однотипному друкувальному пристрої (копіювальному апараті, багатофункціональному пристрої) із електрофотографічним способом друку в монохромному режимі тонером чорного кольору. У зв`язку з відсутністю науково-обґрунтованої методики зі встановлення часу виконання тексту, виготовленого на друкувальному пристрої (копіювальному апараті, багатофункціональному пристрої) із електрофотографічним способом друку в монохромному режимі тонером чорного кольору, вирішити питання: «Чи виготовлені лицьова та зворотна сторона «Угоди про припинення зобов`язання за кредитною розпискою від 14 квітня 2007 року» від 06 серпня 2011 року у різний час?» не надається за можливе. На зворотній стороні «Угоди про припинення зобов`язання за кредитною розпискою від 14 квітня 2007 року», укладеної 06 серпня 2011 року реквізити виконувалися у наступній хронологічній послідовності: першочергово був виконаний друкований текст договору, а потім виконувався підпис від імені ОСОБА_1 . У зв`язку з відсутністю порівняльних зразків паст кулькових ручок, а також письмового дозволу суду на використання руйнівних методів дослідження, питання «Визначити орієнтовний час виконання підписів від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 під текстом визначеної угоди?» судовим експертом не вирішувалось. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2016 року у справі призначалася комплексна судова технічна експертиза документу за клопотанням позивача, однак експертиза не була проведена, у зв`язку з ненаданням для дослідження додаткових матеріалів - порівняльних зразків документів.
       Також, до матеріалів справи надано не засвідчені копії: угоди про відступлення частки в статутному капіталі ТОВ «ПромАгроСервіс» від 23 лютого 2009 року (т.1, а.с.15), текст другого аркушу якої на огляд ідентичний за змістом та формою тексту другого аркушу копії Угоди про припинення зобов`язання за кредитною розпискою від 14 квітня 2007 року, складеної 06 серпня 2011 року; заяву ОСОБА_1 від 23 лютого 2009 року до зборів засновників ТОВ «ПРОМАГРОСЕРВІС» про намір залишення своєї частки в статутному капіталі (т.1, а.с.16), якою підтверджується дата та підстави для складення Угоди про відступлення частки від 23 лютого 2009 року; статуту ТОВ «ПромАгроСервіс», з якого вбачається, що учасниками ТОВ вказано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 17-24).
       Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та безпідставності, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. 
       Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
       Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.
       Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Відповідно до ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.
       За ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
       Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до ст.ст. 530, 531 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
       За ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
       Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 598, ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
       Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
       За ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
       Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.
       Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
       Враховуючи те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його волевиявлення на укладання спірної Угоди, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання їх недійсним.
       Доводи скарги позивача фактично зводяться до незгоди апелянта із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування, а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.
       Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права. Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2021 року- залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

       Судді: