ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/9373/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Балась Т.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 жовтня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                               Оксененка О.М.,
суддів:                                                     Лічевецького І.О.,
                                                          Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа приватний виконавець виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України, Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа приватний виконавець виконавчого округу Київської області ОСОБА_2, в якому просив:
-  визнати бездіяльність Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції при проведенні позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого органу Київської області ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 57329818 протиправною;
- зобов`язати Міністерство юстиції України внести до Дисциплінарної комісії приватних виконавців подання про притягнення приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності.       
На обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що висновки перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 у виконавчому проваджені №57329818 не відповідають фактичним обставинам справи, що свідчить про бездіяльність Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції під час проведення перевірки та унеможливлює внесення до Дисциплінарної комісії приватних виконавців подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2021 року у задоволенні позовних вимог  - відмовлено.
Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити у повному обсязі.
Зазначена апеляційна скарга обґрунтована тим, що в автоматизованій системі виконавчого провадження повинна реєструватись лише одна постанова про стягнення виконавчого збору (основної винагороди приватного виконавця).
На думку апелянта, приватним виконавцем було створено штучні умови для стягнення з позивача одного виду зобов`язання двічі, що є порушенням вимог чинного законодавства.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено про те, що оскільки фактів подвійного перебування на момент перевірки постанов про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні №57682687, не встановлено, тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, 10.02.2020 до Міністерства юстиції України надійшла заява ОСОБА_1 про проведення позапланової перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2, в якій ставилась під сумнів законність його дій і висловлювалось прохання про проведення перевірки фактів, вказаних у зверненні, та зобов`язання приватного виконавця усунути виявлені порушення, а також прохання за результатами проведення позапланової перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 направити подання до Дисциплінарної комісії приватних виконавців про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.
07 квітня 2020 року ОСОБА_1 було отримано лист Міністерства юстиції України за №1957/4395-33-20/20.5.1 від 10.03.2020 року разом із довідкою про результати проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 
У той же час, згідно висновків за результатами перевірки порушень вимог законодавства в межах предмету заяви виявлено не було.
Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що за результатами проведення перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 щодо здійснення виконавчого провадження №57682687, проведеної на підставі заяви ОСОБА_1 від 10.02.2020, Управлінням забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) обґрунтовано дійшло висновку щодо відсутності порушень вимог законодавства. 
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
При цьому, згідно п.1 Положення про Міністерство юстиції України, затверджене Постановою КМ України № 228 від 02.07.2014 (далі - Положення № 228), Міністерство юстиції України (далі також - Мін`юст) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику з питань банкрутства, у сфері нотаріату, організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - виконання рішень), державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, реєстрації статуту територіальної громади м. Києва, реєстрації статутів Національної академії наук та національних галузевих академій наук, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності, у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, у сфері правової освіти населення; забезпечує формування державної політики у сфері архівної справи і діловодства та створення і функціонування державної системи страхового фонду документації.
У свою чергу, Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» № 1403-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон № 1403-VIII), що визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.
Згідно з статтею 17 Закону № 1403-VIII Міністерство юстиції України: формує та реалізує державну правову політику у сфері організації примусового виконання рішень; забезпечує підготовку приватних виконавців та підвищення їхньої кваліфікації; здійснює контроль за діяльністю приватних виконавців та визначає порядок здійснення контролю за діяльністю приватного виконавця; вводить в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.
Частиною першою статті 34 Закону № 1403-VIII встановлено, що контроль за діяльністю приватного виконавця здійснюється Міністерством юстиції України шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством юстиції України.
Позапланові перевірки проводяться на підставі: 
1) заяви приватного виконавця про проведення перевірки; 
2) письмових звернень учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця; 
3) неподання приватним виконавцем у встановлені строки звітності чи іншої інформації та/або подання недостовірної інформації. За місцем проведення перевірки поділяються на виїзні та невиїзні.
З аналізу вищевикладених норм вбачається, що Міністерство юстиції України в порядку контролю за діяльністю приватних виконавців здійснює планові і позапланові перевірки їх діяльності та у випадку виявлення ознак дисциплінарного проступку ініціює питання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.
При цьому, з аналізу частини сьомої статті 34 Закону N 1403-VIII вбачається, що для прийняття рішення про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності, підставою для якого є наявність у діях приватного виконавця складу дисциплінарного проступку, Дисциплінарна комісія приватних виконавців має ретельно дослідити всі обставини справи, тобто встановити факт порушення останнім законодавства, що в свою чергу і є мотивом для прийняття рішення про зупинення діяльності приватного виконавця.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 10 січня 2020 року у справі №2040/6763/19.
У даному випадку, на виконання статті 34 Закону № 1403-VIII Міністерством юстиції України було розроблений Порядок проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.10.2018 № 3284/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.10.2018 за № 1195/32647 (далі - Порядок № 3284/5).
Вказаний Порядок визначає механізм здійснення Міністерством юстиції України перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, зокрема стану додержання Конституції України, вимог законів України, указів Президента України та постанов Верховної Ради України, ухвалених відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Міністерства юстиції України, доручень Міністра юстиції України, та організації роботи щодо їх виконання, дотримання державними і приватними виконавцями порядку та строків вчинення виконавчих дій, виконання правил діловодства.
Абзацом другим пункту 26 розділу III Порядку № 3284/5 передбачено, що позапланова невиїзна перевірка проводиться управлінням, яке входить до складу структурного підрозділу Міністерства та до повноважень якого належить забезпечення контролю за діяльністю приватних виконавців, або Управлінням забезпечення примусового виконання рішень, яке визначає керівник структурного підрозділу Міністерства (крім Управління забезпечення примусового виконання рішень, що перебуває в межах виконавчого округу приватного виконавця).
Як свідчать матеріали справи, на підставі скарги ОСОБА_1 , листом Міністерства юстиції України від 19.02.2020 № 2550/20.5.1/32-20 доручено Управлінню забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) провести позапланову невиїзну перевірку діяльності приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 щодо здійснення виконавчого провадження № 57682687.
За результатами проведеної Управлінням позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 щодо здійснення виконавчого провадження № 57682687, складено довідку від 02.03.2020, згідно якої вбачається наступне.
Так, 01.10.2018 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57329818 з примусового виконання виконавчого листа Обухівського районного суду Київської області від 06.09.2017 у справі № 372/555/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованості у розмірі 3 915 931,58 грн. Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, приватним виконавцем ОСОБА_2 01.10.2018 винесено постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 391 593,15 грн.
25 жовтня 2018 року за письмовою заявою стягувача, приватним виконавцем ОСОБА_2, керуючись пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
Однак, згідно пояснень приватного виконавця Говорового П.В., ним помилково винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 25.10.2018 №57329818 у розмірі 391 593,15 грн.
У подальшому, при виявлені помилки, приватним виконавцем ОСОБА_2 15.11.2019 на адресу приватного виконавця ОСОБА_3 направлено заяву про повернення без подальшого виконання постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 25.10.2018 №57329818.
У свою чергу, Приватним виконавцем виконавчого округу Київської області ОСОБА_3, 24.12.2019 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу № 57682687.
Надалі, приватному виконавцю виконавчого округу Київської області ОСОБА_4 скеровано заяву про відкриття виконавчого провадження за постановою про стягнення з боржника основної винагороди від 01.10.2018 № 57329818, за якою 11.01.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60959583.
З огляду на вищевикладене, за результатами проведеної Управлінням позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 щодо здійснення виконавчого провадження № 57682687 яка проводилась на підставі заяви ОСОБА_1 від 10.02.2020 та в межах предмету цієї заяви, порушень вимог законодавства не встановлено про наявність фактів подвійного перебування на момент перевірки на виконанні постанов про стягнення з боржника основної винагороди, в тому числі за виконавчим провадження № 57682687, про що складено відповідну довідку від 02.03.2020.
При цьому, посилання апелянта на те, що відповідачами не перевірялися щодо порушення порядку (послідовність) прийняття постанов є безпідставними з огляду на наявність складеної за наслідками проведення перевірки довідки від 02.03.2020, в якій обгрунтовано та в хронологічному порядку викладені встановлені під час перевірки обставини.
Твердження апелянта про неможливість притягнення особи двічі до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення, є також безпідставними, зважаючи на наступне.
Як свідчать матеріали справи, примусове виконання постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 25.10.2018 у виконавчому провадженні № 57329818 розпочато 13.11.2018 приватним виконавцем Київської області ОСОБА_3 і здійснювалось до 24.12.2019, а саме до винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу. 
При цьому, виконавче провадження з примусового виконання постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 01.10.2018 № 57329818 відкрито приватним виконавцем виконавчого округу Київської області ОСОБА_4 - 11.01.2020.
Відтак, твердження позивача щодо подвійного перебування на виконанні постанов про стягнення з боржника основної винагороди, а також подвійного стягнення коштів не відповідає дійсності.
При цьому, судом першої інстанції вірно відзначено, що позивачем оскаржувались в судовому порядку постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 від 01.10.2018 про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні №57329818 та від 25.10.2018 про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні №57329818, а також  постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_3 від 13.11.2018 про відкриття виконавчого провадження №57682687.
Так, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29.11.2019 у адміністративній справі №320/6018/19 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2, приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та скасування постанов. Визнано протиправними та скасовано постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 від 01.10.2018 про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні №57329818 та від 25.10.2018 про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні №57329818. Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_3 від 13.11.2018 про відкриття виконавчого провадження №57682687.
Проте, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2020 скасовано рішення Київського окружного адміністративного суду від 29.11.2019 у адміністративній справі №320/6018/19, позовну заяву ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2, приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та скасування постанов залишено без розгляду.
При цьому, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.04.2020 заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Київського окружного адміністративного суду від 29.11.2019 у адміністративній справі №320/6018/19 повернуто позивачу у зв`язку з відкликанням позивачем зазначеної заяви.
Таким чином, за результатами проведення перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 щодо здійснення виконавчого провадження № 57682687, проведеної на підставі заяви ОСОБА_1 від 10.02.2020, Управлінням забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) обґрунтовано дійшло висновку щодо відсутності порушень вимог законодавства. 
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 287, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко

Судді                                                                          І.О. Лічевецький

                                                                                            В.П. Мельничук