П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
04 листопада 2021 року                                                                                                  місто Київ 
Єдиний унікальний номер справи 757/30807/20-ц
Номер провадження  22-ц/824/13785/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Головачова Я.В.,  Нежури В.А., 
 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Ільєвої Т. Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів, 
в с т а н о в и в : 
 У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Комерційного банк «Приватбанк», з урахуванням подальших уточнень, про стягнення грошових коштів.
 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02 липня 2015 року АТ «КБ «Приватбанк» видало позивачу платіжну картку № НОМЕР_1 на яку останній перераховувалася заробітна плата та пенсія на неповнолітню дитину. Разом із зазначеною карткою позивачу було видано кредитну картку № НОМЕР_2 на яку згодом надано споживчий кредит, та яка того ж дня була активована позивачем.
 
Позивач зазначає, що у період з 10 лютого 2016 року по 10 жовтня 2019 року без будь-яких письмових чи усних попереджень та за відсутності рішення суду, банк став здійснювати утримання із зарахованих на банківську картку заробітної плати та пенсії, в результаті чого було списано 25 693 грн. 44 коп.
 
Зазначене стягнення було проведено примусово та без надання позивачем відповідної згоди у зв`язку з чим, остання була вимушена звернутися до суду.
 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01 червня 2021 року (а.с. 138-143) позовні вимоги ОСОБА_1 , задоволено, стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 25 693 грн. 44 коп.
 
Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.
 
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 15 липня 2021 року АТ «КБ «Приватбанк» направило апеляційну скаргу у якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просило рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову, відмовити; покласти на позивача судові витрати. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 02 липня 2015 року між ОСОБА_1 та банком укладено договір банківського обслуговування № SAMDNWFC00018322237 на підставі Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та з урахуванням ст.ст. 633, 634 ЦК України. 
Підписуючи вищевказану Анкету-заяву позивач погодилася з умовами та правилами надання банківських послуг, в тому числі з умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам, розміщеними на сайті банку.
Відповідно до умов договору позивачу у користування була надана платіжна картка «Універсальна Gold 55 днів» № НОМЕР_2 із встановленим кредитним лімітом.
 
Позивач активно користується кредитними коштами, що підтверджується виписками по рахунку.
Відповідно до п. 2.1.2.5.2. Умов та правил надання послуг, при настанні термінів платежу за наданими банком клієнту кредитами / або кредитними лімітами, або за кредитами, за якими клієнт є поручителем, клієнт доручає банку списувати грошові кошти, які розміщені на банківських рахунках, в межах сум, що підлягають сплаті банку (здійснювати договірне списання) Списання грошових коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку. 
 
Скаржник зазначає, що уклавши договір про надання банківських послуг, сторони погодили можливість списання банком грошових коштів для виконання зобов`язань з погашення кредиту, процентів за його використання, винагороди та неустойки в межах сум, що підлягають сплаті банку за цим договором та у відповідності до ч. 2 ст. 1071 ЦК України, а відтак, списання банком коштів з рахунку в рахунок погашення заборгованості було здійснено правомірно.
 
Крім того, на думку скаржника, заявлені позивачем позовні вимоги не відповідають належному та вірному способу захисту права в розумінні ст. 1073 ЦК України.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 вересня 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення осіб, які брали участь у справі.
 
16 вересня 2021 року від позивача на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу з відповідним підтвердженням про направлення його скаржнику.
 
З вказаного відзиву вбачається, що позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення, без змін.
 
Позивач зазначає, що 02 липня 2015 року вона отримала платіжну картку № НОМЕР_1 та картку № НОМЕР_2 , які були нею активовані.
 
17 листопада 2015 року на картку № НОМЕР_2 банком було установлено кредитний ліміт без узгодження з позивачем.
 
У період з 10 лютого 2016 року по 10 жовтня 2019 року із зарплатної картки позивача банк здійснював утримання у результаті чого, загалом списано 25 693 грн. 44 коп. Стягнення було проведено примусово, без розпорядження позивача.
 
Позивач зазначає, що вона не укладала з АТ «КБ «Приватбанк» жодного договору, в тому числі й про договірне списання коштів, розпорядження на списання коштів не давала, рішення суду про стягнення коштів, відсутнє, таким чином списання коштів відбувалося незаконно.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення  в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
 
Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження того, що кошти у сумі 25 693 грн. 44 коп. були списані з рахунку позивача, безпідставно.
 
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке. 
 
Судом встановлено, що 02 липня 2015 року ОСОБА_1 з метою отримання платіжної картки звернулася до АТ «КБ «Приватбанк» де отримала платіжну картку № НОМЕР_1 та кредитну картку № НОМЕР_2 .
 
На платіжну картку № НОМЕР_1 надходила заробітна плата та пенсія ОСОБА_1 (а.с. 09-53).
 
У період з 10 лютого 2016 року по 10 жовтня 2019 року з картки № НОМЕР_1 АТ «КБ «Приватбанк» здійснювалися утримання на картку № НОМЕР_2 , що в загальному розмірі становить 25 693 грн. 44 коп. (а.с. 119-129).
 
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. 
 
Частиною 1 статті 628 ЦК України  встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).
 
За змістом статті 1067 ЦК України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
 
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
 
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
 
Статтею 1071 ЦК України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
 
Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
 
Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що 02 липня 2015 року ОСОБА_1 отримала у АТ «КБ «Приватбанк» платіжну картку за номером  НОМЕР_1 та кредитну картку за номером НОМЕР_2 .
 
Після отримання зазначених карток позивач їх активувала та користувалася, що останньою не заперечується. 
 
Із наявних в матеріалах справи виписок по рахунку вбачається, що у період з 10 лютого 2016 року по 10 жовтня 2019 року банком здійснювалося автоматичне погашення заборгованості позивача за кредитним договором шляхом списання коштів з карткового рахунку № НОМЕР_1 на картковий рахунок № НОМЕР_2 , що в загальному становило 25 693 грн. 44 коп.
 
Разом з тим, доказів на підтвердження того, що сторони обумовили у письмовому вигляді права та /або обов`язки сторін щодо можливості списання банком грошових коштів з рахунку позивача без її згоди, матеріали справи не містять, як і не містять згоди позивача на списання таких коштів чи рішення суду про їх стягнення.
 
Таким чином, наявні підстави вважати, що кошти у сумі 25 693 грн. 44 коп. були списані банком з карткового рахунку позивача № НОМЕР_1 , безпідставно, а відтак, виходячи з приписів ст. 1073 ЦК України, банк повинен зарахувати відповідну суму на рахунок позивача.
 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, розглянувши справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. 
 
Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що позивач погодилася з умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам, розміщеними на сайті банку, що підтверджується Анкетою-заявою підписаною позивачем, оскільки зазначена анкета заява відсутня в матеріалах справи.
 
Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що уклавши договір про надання банківських послуг, сторони погодили можливість списання банком грошових коштів, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг.
 
Посилання скаржника на те, що заявлені позивачем позовні вимоги не відповідають належному та вірному способу захисту права в розумінні ст. 1073 ЦК України, є безпідставним, оскільки із приписів зазначеної статті, зокрема, вбачається, що у разі безпідставного списання банком з рахунка клієнта коштів або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач не надавала банку розпорядження по перерахування коштів з карткового рахунку № НОМЕР_1 на картковий рахунок № НОМЕР_2 у період з 10 лютого 2016 року по 10 жовтня 2019 року у загальному розмірі 25 693 грн. 44 коп., а відтак вони були списані безпідставно у зв`язку з чим, повинні бути повернуті, що прямо передбачено ст. 1073 ЦК України.
 
Посилання скаржника на п. 2.1.2.5.2. Умов та правил надання послуг, як на підтвердження того, що сторонами було погоджено можливість списання банком коштів з рахунку позивача без її згоди, є безпідставним, оскільки наявні в матеріалах справи Умови та правила, не містять підпису позивача, а відтак, відсутні підстави вважати, що позивач була з ними ознайомлена під час отримання банківських платіжної та кредитної карток.
 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.    
 
Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.  
 
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим. 
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.
 
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 червня 2021 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку

Суддя-доповідач:                                                                           І.М. Вербова

Судді:                                                                                                           Я. В. Головачов 

                                                                                                                    В. А. Нежура