КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

№ справи: 760/3454/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/13858/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Українець В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
03 листопада 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
                  головуючого - Немировської О.В. 
                  суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення  Солом`янського районного суду м. Києва від  31 березня  2021 року, 
 
встановив:
у  лютому 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за надані послуги з утримання машиномісць № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в паркінгу за період з березня 2019 року по грудень 2019 року в сумі 7 000 грн. та вирішити питання про судові витрати.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 31 березня  2021 року позов задоволено - стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість в сумі 7 000 грн. та судовий збір в сумі 2 102 грн. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну каргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на  порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам.
У Відзиві на апеляційну скаргу позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга  підлягає частковому  задоволенню з таких підстав. 
Звертаючись до суду з даним позовом,  позивач посилався на те, що ОСОБА_1 є власником машиномісць № НОМЕР_1 та АДРЕСА_1 . 
01 квітня 2019 року між позивачем та відповідачем укладено Договір про участь у витратах на утримання паркінгу, відповідно до якого ТОВ «Житло-Сервіс» забезпечує надання послуг по утриманню паркінгу за вказаною вище адресою, а ОСОБА_1 яка є власником  машиномісць № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 використовує машиномісця для розміщення транспортного засобу та оплачує підприємству на умовах цього договору витрати, які пов`язані з виконанням робіт за цим договором по утриманню даного паркінгу. В п. 4.1. Договору встановлено розмір щомісячної плати - 350 грн. за одне машиномісце, яка сплачується до 5-го числа кожного поточного місяця на умовах 100% передплати. 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 31 березня  2021 року позов задоволено - стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість в сумі 7 000 грн. та судовий збір в сумі 2 102 грн. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взяті на себе зобов`язання по оплаті за надані послуги за договорами не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції припустився порушення норм матеріального та процесуального права.
Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Справу розглянуто  без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому  задоволенню, виходячи з наступного.
У статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
В ст. 12 ЦПК України закріплено, що  цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею  185 цього Кодексу. Якщо  відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача (ч.1 ст. 187 ЦПК України).
Згідно положень  ч.6 ст. 187 ЦПК України  у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої особи.
Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч.1 ст. 277 ЦПК України). Відзив подається протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 278 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи  в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними в цій главі.
Частиною 5 цієї ж статті визначено, що суд розглядає справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (ч.7 ст. 279 ЦПК України).
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2020 року було відкрито провадження по справі. 
Розгляд вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, надавши відповідачу 15-денний строк  з дня вручення копії ухвали для подання відзиву
Копію ухвали про відкриття провадження у справі  та копію позовної заяви з додатками до неї, суд надіслав ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_2 та на адресу: АДРЕСА_3 , які повернулись до суду з відміткою «За закінченням терміну зберігання», що не можна визнати належним повідомленням. В матеріалах справи міститься довідка з Відділу обліку та моніторингу Інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, згідно якої ОСОБА_1 з 01.04.2019 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 . 
Відповідно до ст. 190 ЦПК України копія ухвали про відкриття провадження надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.
В ст. 191 ЦПК України закріплено право відповідача у строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. 
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
Складовою частиною визначеного статтею 6 Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.
У рішеннях від 27 червня 2017 року у справі «Лазаренко та інші проти України» і від 03 жовтня 2017 року у справі «Віктор Назаренко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.
В матеріалах справи  відсутні докази про отримання відповідачем копії ухвали суду про відкриття провадження у справі та матеріалів позовної заяви.
Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції на зазначені вимоги закону уваги не звернув, розглянув справу без належного повідомлення відповідача  про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Причини  неотримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії матеріалів позову не з`ясував, чим  позбавив відповідача права на подання відзиву та права довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, чим порушив права особи на справедливий судовий розгляд.
Враховуючи те, що судом першої інстанції  розглянуто справу без участі відповідача, яка не була належним чином повідомлена про розгляд справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 07.03.2019 є власником машиномісць № НОМЕР_1 та АДРЕСА_1 . 
01.04.2019 між сторонами було укладено Договір про  участь у витратах на утримання паркінгу, відповідно до якого ТОВ «Житло-Сервіс» забезпечує надання послуг по утриманню паркінгу за вказаною вище адресою, а ОСОБА_1 яка є власником  машиномісць № НОМЕР_1 та НОМЕР_2  використовує машиномісця для розміщення транспортного засобу та оплачує підприємству на умовах цього договору витрати, які пов`язані з виконанням робіт за цим договором по утриманню даного паркінгу. В п. 4.1. Договору встановлено розмір щомісячної плати - 350 грн. за одне машиномісце, яка сплачується до 5-го числа кожного поточного місяця на умовах 100% передплати. 
Позивачем було надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого заборгованість складається з платежів за 2 машиномісця за період з березня по грудень 2019 року в сумі 7 000 грн. 
Відповідно до положень частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує.
Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
 Положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. 
Відповідно до п. 8.1 вказаного договору сторони домовились, що договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2019 року включно.
Разом з тим, взяті на себе зобов`язання за договорами відповідач не виконує, в зв`язку з чим станом на 31 грудня 2019 року утворилась заборгованість за 9 місяців в розмірі 6 300 грн.  До періоду, за який було нараховано заборгованість, не може бути включено березень 2019 року, оскільки договір почав діяти з 01 квітня 2019 року.
Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений договором або законом.
Доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, висновків суду щодо стягнення заборгованості не спростовують та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Посилання апелянта на те, що позивачем  не надавались послуги з утримання машиномісць  і вона не мала доступу  до машиномісць № НОМЕР_1 та НОМЕР_2  є необґрунтованими. До апеляційної скарги апелянт додала дві світлини, що не містять будь-яких фактичних даних щодо об`єкта, який на них зображений. Апелянт не зазначила, які обставини  може підтвердити вказаний доказ.  
Також не можуть бути доказом світлокопії заяв на адресу позивача від імені апелянта, датовані 24.04.2019, 23.09.2019 та 26.05.2021, згідно яких вона просить «прошити електронні пульти керування в кількості 3 шт., які керують відчиненням та зачиненням воріт в`їзду/виїзду до приміщення підземного паркінгу», оскільки це не свідчить про обмеження її права користуватись належними їй машиномісцями в паркінгу.
Згідно чч. 1 і 2  ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному  та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України  підставою для скасування  рішення суду є порушення норм процесуального права та невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи.  
Таким чином, рішення суду слід скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд
 
постановив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення  Солом`янського районного суду м. Києва від 31 березня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс»  заборгованість в сумі 6 300 грн. та судовий збір в сумі 2 102 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.
 
Головуючий                                                
 
Судді