ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

                                                  Головуючий суддя у першій інстанції: Мірінович У.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року	Львів	Справа № 500/185/21 пров. № А/857/11044/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:                                         Бруновської Н.В.
суддів:                                                             Макарика В.Я., Улицького В.З. 
за участю секретаря судового засідання:          Герман О.В.
представник апелянта          :                              Садлівського І.П. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військового госпіталю Національної гвардії України на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі № 500/185/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військового госпіталю Національної гвардії України про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити дії, - 
ВСТАНОВИВ :
21.01.2021р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військового госпіталю Національної гвардії України, в якому просив суд: 
- визнати протиправними дії щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010р. №889 до складу грошового забезпечення, з якого обчислено розмір одноразової грошової допомоги при звільненні;
- зобов`язати провести перерахунок та здійснити доплату в розмірі - 20670,00 грн. належної одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби з врахуванням всіх складових грошового забезпечення за останньою посадою на день звільнення - включення щомісячної додаткової грошової винагороди, яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010р. №889 до складу грошового забезпечення, з якого обчислено розмір одноразової грошової допомоги при звільненні.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року позов задоволено повністю. Суд визнав протиправними дії Військового госпіталю Національної гвардії України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яка передбачена ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 
Крім того, суд зобов`язав Військовий госпіталь Національної гвардії України провести перерахунок та здійснити доплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби з врахуванням всіх складових грошового забезпечення позивача за останньою посадою на день звільнення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яка передбачена ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Військовий госпіталь Національної гвардії України подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19.04.2021р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.
Представник апелянта Садлівський І.П. в судовому засіданні просив суд, апеляційну скаргу задовольнити з підстав в ній зазначених.
Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовому госпіталі Національної гвардії України та має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , яке видане Головним управлінням Національної гвардії України 01.04.2015р.
Наказами командира Військового госпіталю від 02.06.2017р. №66 о/с% від 02.06.2017р. №125 капітана медичної служби ОСОБА_1 , старшого ординатора-анестезіолога хірургічного відділення звільнено з військової служби у відставну згідно п «б» ч.6 ст. 26 ( за станом здоров`я) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключено зі списків особового складу. (а.с. 18)
Крім того, даним наказом №125 від 02.06.2017р. встановлена виплата позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з дня останнього зарахування на службу (з 30.10.2013р.) без урахування періоду попередньої служби. (а.с. 18)
Грошовим атестатом №2 від 17.07.2017р. визначено види грошового забезпечення капітана м/с ОСОБА_1 за останньою штатною посадою, зокрема:
-оклад за військовим званням - 120,00 грн;
-посадовий оклад у розмірі - 940,00 грн;
-надбавка за вислугу років, 20% - 212,00 грн;
-надбавка за виконання особливо важливих завдань, 50% - 636,00 грн.;
-надбавка за категорію, 5% - 47,00 грн.;
-премія, 525% - 4935,00 грн.;
-щомісячна додаткова грошова винагорода, 60% - 4134,00 грн.

Всього розмір місячного грошового забезпечення на день звільнення (виключення зі списків особового складу) складає 11024,00 грн. (а.с. 16 )
ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-XII (далі по тексту Закон №2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразові додаткові види грошового забезпечення).
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Положеннями п.1 Постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007р. "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (яка діяла на момент звільнення позивача зі служби) визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Із змісту ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII видно, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Постановою Кабінету Міністрів від 13 березня 2013 року №161 "Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889" (яка діяла на момент звільнення позивача зі служби) встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Доводи апелянта про застосування до спірних правовідносин спеціальних норм що визначають структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, а саме: Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, яка затверджена наказом МВС України від 04.07.2014р. №638 та Інструкції про розміри та порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України №72 колегія суддів не приймає до уваги. Оскільки, при застосовуванні інструкції як спеціального нормативно-правового акту, що визначає структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, слід враховувати пріоритетність законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.
Із аналізу ч.4 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII  видно, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром Оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Отже, положеннями цієї норми визначено, що Міністру Оборони України та керівникам центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівникам розвідувальних органів України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення. Водночас, право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінено лише законодавцем.
Таким чином, при визначенні розміру грошового забезпечення слід застосовувати закон,   а саме Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.
Питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, яка у постанові від 06 лютого 2019 року (справа №522/2738/17) дійшла висновку, що до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
Наведений правовий висновок у справах з аналогічних правовідносин викладено у постановах Верховного Суду від 21.04.2021р. у справі №380/2427/20, від 19.10.2020р. у справі №826/2205/17, від 23.07.2020р. у справі №240/5273/18, від 19.03.2020р. у справі №820/5286/17, від 19.02.2020р. у справі №822/2741/17, від 08.08.2019р. у справі №802/955/17-а та ін.
Так, Верховний Суд сформував правову позицію у цій категорії справ, відповідно до якої виплачувану військовослужбовцю щомісячну додаткову грошову винагороду, яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889, належить включати до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.
Судом апеляційної інстанції встановлено що позивачу перед звільненням з військової служби додаткова грошова винагорода яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 нараховувалась та виплачувалась щомісяця, що підтверджується матеріалами справи. Тому, відсутні підстави вважати таку винагороду одноразовим та нерегулярним видом грошового забезпечення.
За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Військового госпіталю Національної гвардії України діяв не у спосіб що визначений законами та Конституцією України. Відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення, з якого нараховано позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
В ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Військового госпіталю Національної гвардії України залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року  у справі № 500/185/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	В. Я. Макарик 	
 	 	В. З. Улицький  	
Повне судове рішення складено 09.09.2021