У х в а л а  
І м е н е м  У к р а ї н и
 
29 вересня 2021 року
м. Київ
 
справа № 347/2223/17
провадження № 61-15234ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,                        Стрільчука В. А,  
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 30 червня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 серпня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,
В с т а н о в и в:
 
У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Косівського районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по                АДРЕСА_1 спільним майном подружжя та визнати за ним право власності                         на 1/2 частини вказаного будинку.
 
У лютому 2018 року  ОСОБА_1  звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , в якому просила збільшити належну їй частку вказаного майна до 2/3 вартості, що в грошовому еквіваленті складає 270 000,00 грн та виділити їй автомобіль «Volkswagen Caddy», 2007 року випуску, орієнтовною вартістю 234 000,00 грн і стягнути з ОСОБА_2 на її користь різницю (компенсацію) у розмірі 36 000,00 грн, а ОСОБА_2 виділити автомобіль «Volkswagen Transporter Т4», 2001 року випуску, орієнтовною вартістю                        180 000,00 грн.
 
Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від                          06 березня 2018 року первісний та зустрічний позови об`єднано в одне провадження.
Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частини будинковолодіння по                       АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на     5/6 частини вказаного будинковолодіння; позов ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 83 402,28 грн у рахунок вартості 1/2 частини транспортних засобів; вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2018 року в частині зустрічного позову ОСОБА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення; позов ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30 509,50 грн у рахунок вартості 1/2 частини транспортного засобу «Volkswagen Transporter Т4», реєстраційний номер                 НОМЕР_1 ; у задоволенні решти вимог зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Верховного Суду від 24 лютого 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення; касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , задоволено частково; рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя (спірного житлового будинку) скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції; постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до                  ОСОБА_2 про поділ майна подружжя (транспортних засобів) залишено без змін.
Ухвалою Косівського районного суду від 30 червня 2021 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним та поділ майна подружжя до спільного розгляду із первісним позовом та повернуто його заявнику.
 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Косівського районного суду від 30 червня 2021 року - без змін.
 
09 вересня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 30 червня                    2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 серпня 2021 року.
 
У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 30 червня                    2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 серпня 2021 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована, тим що суд першої інстанції з яким погодився апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що зустрічний позов подано щодо предмету, який вже вирішувався судом. Вважає, що судами не враховано, що обидва позови взаємопов`язані і їх спільний розгляд є доцільним, а тому необґрунтовано відмовлено у прийнятті зустрічного позову.
 
Дослідивши касаційну скаргу  ОСОБА_1 Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на наступне.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, визначених в пунктах 2, 3 частини першої цієї статті ЦПК є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Постановляючи ухвалу від 30 червня 2021 року, зокрема, про відмову у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 та повернення його заявнику, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що предметом зустрічного позову ОСОБА_1 є автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , щодо якого за її первісним позовом судом вирішено спір. При цьому, постановою Верховного Суду від 24 лютого                    2021 року вказано на те, що спірний автомобіль відчужений під час шлюбу сторін, а докази використання коштів від його продажу не в інтересах сім`ї відсутні. У зустрічному позові ОСОБА_1 підставою визнання договору купівлі-продажу спірного автомобіля недійсним зазначає відсутність її згоди на його відчуження та повторно виносить на розгляд суду позовну вимогу про поділ даного автомобіля як спільного майна подружжя.
За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що спільний розгляд зазначених первісного та зустрічного позовів є недоцільним, а тому апеляційний суд вказав, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви та її повернення.
 
Верховний Суд погоджується з відповідними висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони відповідають нормам чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини з огляду на таке.
 
Відповідно до статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
 
Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
 
Відповідно до частини третьої статті 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частини першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.
 
Умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; доцільність спільного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.
 
Доцільним є спільний розгляд первісного і зустрічного позовів, якщо задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.
 
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 83 402,28 грн в рахунок вартості 1/2 частини транспортних засобів.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 задоволено частково; рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області              від 03 грудня 2018 року в частині зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення; позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30 509,50 грн в рахунок вартості 1/2 частини транспортного засобу марки «Volkswagen Transporter T4», номерний знак НОМЕР_1 .
Постановою Верховного Суду від 24 лютого 2021 року постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя (транспортних засобів) залишено без змін.
Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 30 червня 2021 року встановлено, що представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , в судовому засіданні звернувся повторно із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним та поділ майна подружжя та просив, зокрема, об`єднати поданий зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля Volkswagen Caddy, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , недійсним та поділ майна подружжя для спільного розгляду із первісним позовом, поновити строк його подання як такий, що пропущений з поважних причин, оскільки перший зустрічний позов було подано про поділ спірного автомобіля як спільного майна подружжя, а про його продаж ОСОБА_1 стало відомо під час розгляду справи по суті, коли вона вже не мала процесуального права на зміну підстав позову, тому наразі змінено підставу та предмет зустрічного позову - на визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля з підстав здійснення правочину без згоди іншого з подружжя та поділ автомобіля як спільного майна подружжя.
Як зазначено апеляційним судом, предметом повторного зустрічного позову                  ОСОБА_1 є визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, щодо якого за її першим зустрічним позовом судом вирішено спір по суті. 
Тобто, постановою Верховного Суду від 24 лютого 2021 року залишено без змін постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 20 лютого                   2019 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , якою, зокрема, зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30 509,50 грн в рахунок вартості 1/2 частини транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSPORTER, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що подано позов щодо предмету, який вже вирішувався судом, а тому обґрунтовано відмовив у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 та повернув його заявнику.
У зв`язку із вищезазначеним, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали Косівського районного суду Івано-Франківської області             від 30 червня 2021 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 16 серпня 2021 року.
 
Із касаційної скарги, вбачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосування судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності ухвали Косівського районного суду Івано-Франківської області від 30 червня 2021 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 16 серпня 2021 року.
 
Відповідно до частини четвертої статті  394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Керуючись частинами четвертою-шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
У х в а л и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 30 червня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 серпня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити  особі, яка подала скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           В. М. Ігнатенко
                                                                                                            
  С. О. Карпенко
                                                                                                                        
В. А. Стрільчук