Номер провадження: 33/813/1202/21
Номер справи місцевого суду: 509/3686/21 
Головуючий у першій інстанції Панасенко Є.М. 
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.09.2021 року                                                                         м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого судді - Князюк О.В., 
за участю секретаря судового засідання - Тищенко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.08.2021 року в адміністративній справі відносно,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ст. ч.1 ст. 130 КУпАП,-

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.08.2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП і притягнуто його до адміністративної відповідальності, наклавши адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 454,00 грн. 
Не погоджуючись з постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.08.2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку «Укрпошта» 26.08.2021 року подав апеляційну скаргу.
Апелянт не погоджується із зазначеною постановою в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та вважає її незаконною та безпідставною у вказаній частині.
Апелянт звертає увагу суду на той факт, що поліцейський ОСОБА_2 ані в присутності свідка та потерпілого, ані без їхньої присутності, не пропонував апелянту пройти огляд на стан сп`яніння на місці, через що не може мати місце його відмова від проходження такого огляду.
Також ОСОБА_1 зазначає, що жодних технічних засобів, в тому числі для фіксації подій працівником поліції не використовувалось.
Крім того, апелянт звертає увагу, що свідок ОСОБА_3 є знайомим ОСОБА_4 , власника іншого автомобілю – учасника ДТП, що вбачається з його пояснень.
З огляду на зазначене, ОСОБА_1 вважає, що показання свідка ОСОБА_3 через знайомство з ОСОБА_4 не можуть бути об`єктивним доказом вини апелянта у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
13.09.2021 року до суду апеляційної інстанції надійшла повторно апеляційна скарга ОСОБА_1 , яку суд приймає до розгляду як доповнення до раніше поданої апеляційні скарги.
У даній апеляційній скарзі, апелянт додатково зазначає, що наявні в матеріалах справи пояснення ним не складалися та не надавалися, а відтак вважає їх неналежним доказом.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Частиною 7 ст. 294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що апелянт оскаржує постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.08.2021 року тільки в частині визнання його виннним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу, впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
В судове засідання 29.09.2021 року з`явився потерпілий ОСОБА_4 , який просив суд постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.08.2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Додатково зазначив, що апелянт був у стані алкогольного сп`яніння 17.07.2021 року під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, що самостійно визнав на місці ДТП.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином.
Відповідно до п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 N 1452/735 (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з пунктом 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Згідно ч. 2 статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 504838 від 17.07.2021 року – ОСОБА_1 17.07.2021 року приблизно о 03:40 год керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 на 11 км автодороги Одеса-Чорноморськ з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. Від проходження огляду у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху (ПДР), за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.
Вина ОСОБА_1 в порушенні ПДР, що передбачає адміністративну відповідальність встановлена матеріалами справи, а саме: протоколами про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 502225 від 17.07.2021 року та серії ДПР 18 № 504838 від 17.07.2021 року, схемою місця ДТП яка сталася 17.07.2021 року, письмовими поясненнями ОСОБА_4 від 17.07.2021 року, письмовими поясненнями двох свідка ОСОБА_3 від 17.07.2021 року, а також письмовими поясненнями самого ОСОБА_1 , які додані до протоколів в яких він зазначає, що 17.07.2021 року сів за кермо в алкогольному сп`янінні, та скоїв ДТП по Іллічівській дорозі, вину визнає повністю.
Апеляційний суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до пояснень наданих працівнику патрульної поліції, та написаних власноручно ОСОБА_1 вбачається, що апелянт визнав той факт, що 17.07.2021 року сів за кермо у стані алкогольного сп`яніння та скоїв ДТП, свою вину визнав повністю (а.с. 8)
Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративних правопорушень, та його вина повністю підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення а також проведення огляду на стан сп`яніння з порушення норм законодавства, оскільки по-перше ОСОБА_1 визнав вину в повному обсязі на місці ДТП, надавши власноруч написані пояснення, та по-друге, огляд на стан сп`яніння здійснювався в присутності двох свідків, що виключає необхідність його відеофіксації працівниками поліції в даному випадку. Жодних зауважень та заперечень щодо протоколу на місці ДТП апелянтом надано не було, протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 504838 підписаний, що фіксує згоду апелянта з даними, які містяться в зазначеному протоколі.
Будь-яких зауважень щодо неправомірних дій працівників поліції ОСОБА_1 не заявляв, до суду належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин не надав.
Щодо зазначення апелянта з приводу того, що пояснення наявні в матеріалах справи ним не надавались апеляційний суд зазначає, що жодних клопотань про проведення почеркознавчої експертизи апелянтом не було заявлено як в суді першої так і апеляційної інстанції.
Тому, інші доводи апеляційної скарги, а саме щодо сумніву взагалі проведення огляду на стан сп`яніння, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, так як ці доводи не спростовують факту порушення ОСОБА_1 вимог передбачених п. 2.9а ПДР і не свідчать про невідповідність складеного щодо нього протоколу вимогам ст. 256 КУпАП.
Крім того, вказані доводи судом розцінюється як намагання правопорушника уникнути адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення та такими, що не впливають на правильність ухваленого судом рішення та склад адміністративного правопорушення.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги, що судом неповно встановлено та досліджено всі обставини справи, є безпідставними.
З урахуванням наведеного, посилання в апеляційній скарзі на необхідність закриття провадження у справі за відсутності в діях заявника складу правопорушення суд вважає безпідставними та не знаходить підстав для їх задоволення.
Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що в діях ОСОБА_1 є склад правопорушення передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, який встановлює відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
З підстав викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги апелянта є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, у зв`язку з чим відсутні підстави для зміни або скасування оскаржуваної постанови.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Виходячи з вищезазначеного, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Керуючись ст. ст. 8, 62 Конституції України, ст.ст. 7, 252, 280, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.08.2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складений 05.10.2021 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                                                 О.В. Князюк