ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 р. 	Справа № 520/6358/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Любчич Л.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 (головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г.) по справі № 520/6358/21
за позовом       ОСОБА_1  
до       Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом,  в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати 75 % суми підвищеної пенсії з 05.03.2019 року згідно  постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103«Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», та зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з урахуванням 100% суми підвищення з 05.03.2019 року з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії однією сумою;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 73  %   призначених сум грошового забезпечення до 70% під час її перерахунку на підставі  постанови КМ України № 103 від 21.02.2018, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 73 % грошового забезпечення з 01.01.2018, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 року однією сумою.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 позов задоволено. 
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії   ОСОБА_1 за рахунок виплати 75 % суми підвищеної пенсії з 05.03.2019 року згідно  постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103«Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», та зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з урахуванням 100% суми підвищення з 05.03.2019 року з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії однією сумою.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 73  %  відповідних призначених сум грошового забезпечення до 70% від відповідних сум грошового забезпечення під час її перерахунку на підставі  постанови КМ України № 103 від 21.02.2018, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 73 % грошового забезпечення з 01.01.2018, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 року однією сумою.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908, 00 грн.
Відповідач,  головне управління   Пенсійного фонду у Харківській області не погодившись із судовим рішенням подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправомірного висновку, просило скасувати його та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
Зазначає, що пенсійним органом при перерахунку пенсії позивачу правомірно застосовано ч. 2  ст. 13 Закону "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в редакції, що діяла на час перерахунку пенсії, яка визначає що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 % відповідних сум грошового забезпечення.
Також, зазначило, що на час виникнення спірних правовідносин пункти 1, 2 постанови КМУ "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб" №103 щодо поетапності виплати пенсії, були чинними, а отже, правомірно  застосовані пенсійним органом.  
Стосовно зобов`язання  відповідача здійснити виплату пенсії однією сумою апелянт зазначив, що пенсійні виплати, щодо яких заявлено позовні вимоги,  відповідачем нараховані та виплачені не були, у зв`язку з чим спір  щодо виплати недоплаченої частини розміру пенсії однією сумою ще не виник, отже, зазначені вимоги є передчасними. 
Також, звертає увагу, що частина позовних вимог знаходиться поза межами передбаченого ч.2 ст. 122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду, оскільки положення ч.3 ст. 51 Закону №2262-ХІІ не підлягають застосуванню до правовідносин, з приводу яких виник спір у цій справі, через те, що приписи цієї норми законодавства регулюють виплату за минулий час вже нарахованих пенсій, але не виплачених з вини ПФУ, проте судом не застосовані наслідки попуску строку.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.   
Відповідно до ч. 1 ст.  308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України  справа розглянута  в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 з 01.06.2011 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області як отримувач пенсії за вислугу років  відповідно до  Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у розмірі 73% грошового забезпечення. 
З 01.01.2018 року відповідачем перераховано пенсію позивача відповідно до ч.4  ст.63 Закону № 2262-ХІІ  та  постанови КМУ № 103 від 21.02.2018, з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років – 50% за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на день звільнення з служби. (а.с.12). 
Сторонами визнається, що відповідно до ч.2 ст.13 Закону України " Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"  ( в редакції , що діяла на час перерахунку пенсії) максимальний розмір пенсії визначено  70% відповідних сум грошового забезпечення та виплата підвищення до пенсії, відповідно до постанови КМУ № 103 здійснювалась поетапно: з 01.01.2018 - 50 відсотків, з 01.01.2019 - 75 відсотків, з 01.01.2020 - 100 відсотків підвищення. 
Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про здійснення перерахунку пенсії, виходячи з розміру пенсії 73% грошового забезпечення. 
Листом №2000-0203-8/27815 від 24.02.2021 року відповідач відмовив у здійсненні перерахунку пенсії, посилаючись на те, що максимальний розмір пенсії не повинен перевищувати 70 % відповідних сум грошового забезпечення. Також зазначив, що з 01.01.2020 виплата пенсії ОСОБА_1 здійснюється з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018р (а.с. 10-11). 
Не погоджуючись з  діями відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд  першої інстанції виходив із того, що пенсійний орган безпідставно зменшив відсотковий розмір пенсії при її перерахунку з 01.01.2018, оскільки відповідно до  статті 63 Закону №2262-ХІІ  на підставі постанови №103 відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої  статті 13 Закону №2262-ХІІ, яка застосовується саме при призначенні пенсії. При цьому, при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним. Крім того, вважав, що з 05.03.2019р. у відповідача виник обов`язок перерахувати та виплатити позивачу з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018р.  недоплаченої частини основного розміру пенсії.  Крім того, зобов`язав відповідача здійснити виплату позивачу суми недоплаченої частини основного розміру пенсії однією сумою.  
Колегія суддів  погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відносини, які виникли між позивачем та відповідачем, регулюються  Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ  (далі - Закон №2262).
Відповідно до ст. 13 Закону №2262-ХІІ(у редакції, яка діяла на момент призначення позивачу пенсії), пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:
а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;
б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають страховий стаж 25 років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України (пункт «б» статті 12): за страховий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний повний рік стажу понад 25 років - 1 процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).
Максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).
У подальшому  стаття 13 Закону №2262-ХІІ  неодноразово була змінена в частині граничного розміру пенсії у відсотковому співвідношенні до розміру грошового забезпечення.
Таким чином на момент виникнення спірних правовідносин ч. 2  ст. 13 Закону №2262-ХІІ  викладена у такій редакції: "Максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43)".
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що стаття 13  Закону №2262  застосовується при призначенні пенсій. Натомість,  перерахунок пенсій врегульовано статтею 63  Закону №2262.
Статтею 63 Закону №2262-ХІІ  (у редакції, чинній на момент перерахунку пенсії), визначено підстави перерахунку раніше призначених пенсій.
Згідно з цією статтею перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим  Законом  та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього  Закону  провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього  Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього  Закону.
Усі призначені за цим  Законом  пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим  Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим  Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим  Законом, яким присвоєні чергові військові (спеціальні) звання під час перебування їх у запасі або у відставці, раніше призначені їм пенсії з урахуванням нових присвоєних військових (спеціальних) звань не перераховуються.
Таким чином,  стаття 63 Закону України №2262-ХІІ  визначає як обов`язкову підставу для здійснення перерахунку пенсії - підвищення грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Ця норма також делегує Кабінету Міністрів України визначення умов, порядку та розмірів перерахунку пенсії за цим Законом.
Порядок проведення перерахунку пенсій встановлений  постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року № 45 "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", та внесення змін до  постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393"  (далі - Порядок № 45).
Відповідно до п. 4 Порядку № 45 перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою  статті 51 Закону №2262-ХІІ. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Тобто, Кабінет Міністрів України у Порядку №45 визначив, що перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права.
21.02.2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі - Постанова № 103).
Відповідно до абз. 1 п. 1 зазначеної постанови встановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України  «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  (далі - Закон) до 1 березня 2018 р. (крім пенсій, призначених згідно із  Законом  особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 1 березня 2018 р. відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704  Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб.
Таким чином, у зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови №103, у позивача виникло право на перерахунок призначеної пенсії.
Зміни до  ст. 63 Закону України №2262-ХІІ  у частині підстав, умов, розміру або порядку перерахунку пенсій не вносилися.
Постанова КМУ №45 і постанова КМУ №103 також не містять жодних положень про зміну відсоткового значення розміру призначених пенсій при їх перерахунку.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що внесені зміни до  ст. 13 Закону України №2262-ХІІ  щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим  Законом  у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.
Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми  статті 63 Закону України №2262-ХІІ, яка змін не зазнала.
Судом встановлено та визнається сторонами по справі, що позивачу у 2011 році пенсія призначена в розмірі 73% грошового забезпечення.
Колегія суддів зазначає, що правовідносини призначення та перерахунку пенсії мають різне правове навантаження та регулювання відносин в сфері пенсійного забезпечення.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що при перерахунку пенсії позивача  відповідно до  ст. 63 Закону України №2262-ХІІ  на підставі постанови КМУ №103 у пенсійного органу були відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм ч.2  ст. 13 Закону України №2262-ХІІ, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.
Зазначене відповідає правовій позиції викладеній у постанові Великої Палати Верховного суду від 16.10.2019 року у зразковій справі №240/5401/18.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що відповідач з 01.01.2018 неправомірно зменшив відсоткове значення розміру основної пенсії позивача при здійсненні її перерахунку з 73% на 70% , а тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов та визнав протиправними дії ГУ Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають в перерахунку пенсії ОСОБА_1  виходячи з 70% грошового забезпечення з 01.01.2018 та зобов`язав відповідача перерахувати та виплатити ОСОБА_1   пенсію у розмірі 73 % грошового забезпечення з 01.01.2018.
Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.
Посилання в апеляційній скарзі  на те, що пенсія є періодичною виплатою, яка виплачується щомісяця, про порушення свого права позивач мав дізнатись раніше, отримуючи її у меншому  розмірі, та враховуючи, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню ч.3 ст.51 Закону №2262-ХІІ, з урахуванням практики Верховного Суду, а тому у спірних правовідносинах застосуванню підлягають строки звернення до суду, передбачені статтею 122 КАС України,  колегія суддів відхиляє , з огляду на таке.
Так, приписами ч.ч.1,2 ст.122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
У свою чергу, ч.3 ст.51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" встановлено, що перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Отже, у відповідача з 01.01.2018 виник обов`язок вчинити відповідні дії щодо перерахунку пенсії позивача, і пенсійний орган не вчинив таких дій, право позивача на перерахунок пенсії не може бути обмежено будь-яким строком в силу вимог частини третьої статті 51 зазначеного Закону, яка підлягає застосуванню у спірних правовідносинах по даній справі.  
При цьому, посилання відповідача на практику Верховного Суду, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки обставини у справах, на які посилається скаржник, що переглядалися Верховним Судом,  не є тотожними справі, що розглядається. 
Щодо виплати перерахованої пенсії однією сумою, колегія суддів зазначає наступне.
Виплата пенсій провадиться за поточний місяць загальною сумою у встановлений строк, але не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія (ч. 3 ст. 52 Закону України  "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб").
Суд апеляційної інстанції зазначає, що законодавець розмежував наступні поняття: "строки перерахунку пенсії", "строки виплати пенсії" та "порядок перерахунку пенсії".
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини",  суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Право на виплати у сфері соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16.12.1974 р. у справі "Міллер проти Австрії", де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16.09.1996 р., якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що право позивача на отримання пенсії в розмірі, який визначається безпосередньо Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", тобто, підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу до Конвенції "Захист прав власності". Відповідні суми доплати до пенсії за результатом проведення перерахунку необхідно вважати "майном" у значенні цього положення, та оскільки позивач отримав право на вказані суми виплат, яке було передбачено Законом України  "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", то невиплата вказаних сум загальною сумою є втручанням у право позивача на мирне володіння майном.
Отже, із урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції вірно зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зобов`язано здійснити  виплату суми перерахованої пенсії однією сумою.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 по справі № 520/6358/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	О.А. Спаскін    Л.В. Любчич