Постанова
Іменем України
 
29 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 947/30277/19
провадження № 61-12547св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 17 червня 2021 року у складі колегії суддів: Гірняк Л. А., Сегади С. М., Комлева О. С,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 
до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.
 
Позов обґрунтовувала тим, що являється власником квартири АДРЕСА_1 в котрій зареєстрована її донька ОСОБА_2 .
 
Посилаючись на те, що як власник квартири вона має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм житлом просила суд усунути перешкоди у користуванні квартирою 
АДРЕСА_1 , шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_2 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2020 року позов задоволено.
 
Усунуто перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_2 .
 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки обґрунтовані та доведені, оскільки позивач є власником зазначеної квартири та має право на свій розсуд володіння, користування 
та розпорядження своїм майном.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 17 червня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано і прийнято нову постанову про залишення позову без задоволення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач не заявила вимогу про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, не зазначила 
з якого часу її донька не проживає без поважних причин, а без встановлення таких фактичних обставин справи не можна дійти висновку, що її втратила право користування спірною квартирою, отже що позивачем не доведено, а судом 
не встановлено, що ОСОБА_2 втратила право на проживання в спірній квартирі, а тому суд першої інстанції безпідставно зняв її з реєстрації.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги
 
У липні 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу 
у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати, а справу направити на новий розгляд 
до апеляційного суду.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції ухвалено рішення на підставі недопустимих доказів, а також судом залишено поза увагою. що відповідач не є членом сім`ї позивача.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу 
до касаційного суду не направили.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 947/30277/19, витребувано її з Київського районного суду м. Одеси.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
ОСОБА_1 є власником квартири 
АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат загальною площею 48,2 кв. м, в тому числі житловою площею 29,0 кв. м.
 
Набуття права власності на неї відбулось шляхом отримання свідоцтва про право власності на 1/2 її частини та прийняття спадщини іншої її частки після смерті ОСОБА_3 
 
22 серпня 1996 року в спірній квартирі зареєстрована її донька ОСОБА_2 , 1996 року народження.
 
З березня 2020 року відповідач зверталась до правоохоронних органів з заявами про здійснення перешкод в проживанні своєю матір`ю ОСОБА_1 .
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства 
є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, а саме рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права 
чи порушення норм процесуального права.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що правом власності 
є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
 
Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
 
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
 
За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
 
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
 
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду 
за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
 
Водночас відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування 
та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
 
Отже, як видно із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
 
У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 
3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
 
У зв`язку із цим, відповідно до статті 16 ЦК України вимоги про зняття особи 
з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права, проте відповідних вимог позивачем не заявлено.
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції ухвалено рішення на підставі недопустимих доказів, а також судом залишено поза увагою, що відповідач не є членом сім`ї позивача, оскільки встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року 
у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).
 
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, 
а оскаржуваної постанови апеляційного суду без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Одеського апеляційного суду від 17 червня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                                        В. М. Коротун
 
                                                                                                                        М. Є. Червинська