ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 р. 	Справа № 440/5064/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Мінаєвої О.М.
суддів: Кононенко З.О. ,  Калиновського В.А. 
за участю секретаря судового засідання  Лисенко К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 25.08.2021 року, головуючий суддя І інстанції: М.В. Довгопол, м. Полтава, повний текст складено 25.08.21 року у справі № 440/5064/20
за позовом            ОСОБА_1      
до                    Головного управління ДФС у Полтавській області, Головного управління ДПС у Полтавській області      
третя особа -  Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив: 
- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Полтавській області щодо відмови у складенні та направленні до Головного управління ПФУ в Полтавській області довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, для проведення перерахунку його пенсії за нормами, чинними на 05.03.2019 року з урахуванням рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 року у справі № 826/3858/18, та за нормами, чинними на 29.01.2020 року з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі № 826/6453/18; 
- зобов`язати Головне управління ДФС у Полтавській області скласти та направити до Головного управління ПФУ в Полтавській області довідку про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій станом на 05.03.2019 року, відповідно до вимог статей 43 та 63 Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 року у справі № 826/3858/18, та із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.04.2019 розміру пенсії; 
- зобов`язати Головне управління ДФС у Полтавській області скласти та направити до Головного управління ПФУ в Полтавській області довідку про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій станом на 29.01.2020 року, відповідно до вимог статей 43 та 63 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі № 826/6453/18, та із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.02.2020 року розміру пенсії.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.10.2020 року частково задоволено  адміністративний позов ОСОБА_1 . Визнано протиправними дії Головного управління ДФС у Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у підготовці та наданні до Головного управління ПФУ в Полтавській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення відповідно до статей 43 та 63 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.04.2019 року основного розміру пенсії; зобов`язано Головне управління ДФС у Полтавській області підготувати та надати до Головного управління ПФУ в Полтавській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 відповідно до статей 43 та 63 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для проведення з 01.04.2019 перерахунку основного розміру пенсії; у задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
05 квітня 2021 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 , якою позивач з підстав, визначених статтями 382 та 383 Кодексу адміністративного судочинства України, просить: визнати протиправними дій Головного управління ДФС у Полтавській області щодо невиконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 440/5064/20; зобов`язати Головне управління ДФС у Полтавській області усунути причини та умови, що призвели до неповного виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 440/5064/20, підготувати та надати до Головного управління ПФУ в Полтавській області нову довідку про розмір його грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року, відповідно до вимог статей 43 та 63 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року у справі № 826/3858/18, та із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для здійснення обчислення та перерахунку з 01 квітня 2019 року розміру пенсії, врахувавши наявність у позивача права на врахування під час визначення розміру належної йому пенсії таких видів грошового забезпечення як надбавка за виконання особливо важливих завдань (50%) та премія (100%); встановити Головному управлінню ДФС у Полтавській області десятиденний строк для подання звіту про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.08.2021 року у справі № 440/5064/20 залишено без розгляду заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 440/5064/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області, Головного управління ДФС у Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 25.08.2021 року у справі № 440/5064/20, та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для залишення без розгляду заяви поданої відповідно до ст.ст. 382, 383 КАС України.  
Представник позивача в судому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції.
Представники відповідачів в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечували, просили суд залишити без змін ухвалу суду першої інстанції. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Залишаючи без розгляду заяву про встановлення судового контролю, суд першої інстанції виходив із того, що заяви, подані в порядку статей 382 та 383 Кодексу адміністративного судочинства України, не можуть розглядатися та вирішуватися судом сумісно, оскільки такі види судового контролю мають розглядатися та вирішуватися окремо, з ухваленням окремих судових рішень за наслідками розгляду таких заяв. 
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 124 Конституції України  визначено, що  судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень, є всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Згідно з  ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною 4  статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"  визначено,  що невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Згідно з  ст. 370 КАС України  судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Аналіз вищезазначеного дає підстави для висновку, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення.
В той же час, такі повноваження суду мають бути реалізовані з урахуванням  ст.129-1 Конституції України, і ці повноваження надані суду з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві.
Отже, вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд повинен з`ясувати, чи виконано судове рішення, причини, які призвели до невиконання такого рішення та чи є вони об`єктивними, а також оцінити ризики, які можуть існувати для позивача у випадку невиконання рішення суду.
Особливості судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначені положеннями ст. 382 КАС України, частиною 1 якої визначено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З аналізу норм статті 382 КАС України слідує, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду та вирішується на його розсуд. 
Відповідно до ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 383 КАС України у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.
У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.
За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Колегія суддів зазначає, що аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку про виокремлення у окремі статті таких видів судового контролю за виконанням судового рішення, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (ст.382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст.383 КАС України).
Законодавець, розмежовуючи види судового контролю за виконанням судового рішення, тим самим розділив і види заяв, з якими звертається позивач до суду та, відповідно, - наявність чи відсутність вимог до оформлення кожної з них.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 16.10.2018 року по справі №556/2081/17.
Разом з тим, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для залишення без розгляду цієї заяви через те, що об`єднання позивачем в одній заяві вимог, передбачених як статтею 382 КАС України, так і статтею 382 КАС України не можуть розглядатися та вирішуватися судом сумісно, оскільки такі види судового контролю мають розглядатися та вирішуватися окремо, з ухваленням окремих судових рішень за наслідками розгляду таких заяви, колегія судді вважає помилковими, з наступних підстав.
Колегія суддів зазначає, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із невиконанням судового рішення в цій справі.
При цьому колегія суддів зазначає, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання нового позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється у порядку, передбаченому в КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення. Судове рішення виконується безпосередньо, та для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень і винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити ст. 129-1 Конституції України.
За приписами ч. 4 ст. 6 КАС України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.
Відповідно до ч. 6 ст. 172 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдань адміністративного судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що суд вправі з власної ініціативи до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, у даному випадку – вимоги заяви ОСОБА_1 , виділивши одну або декілька об`єднаних вимог у самостійне провадження для забезпечення виконання завдань адміністративного судочинства, тобто, зокрема, для своєчасного вирішення судом питань судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі.
При цьому таке роз`єднання можливе лише у тому випадку, якщо кожна з виділених вимог може бути предметом розгляду у тому суді, який роз`єднав вимоги.
Залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 , суд не розглянув та не вирішив питання щодо можливості роз`єднання вимог заяви ОСОБА_1 від 05.04.2021 року у самостійні провадження. 
Враховуючи вищезазначене, судом першої інстанції при постановленні ухвали про залишення без розгляду заяву позивача не було враховано приписів ст. 172 КАС України, а тому колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції виніс передчасну ухвалу про залишення без розгляду заяви, поданої в порядку ст.ст. 382, 383 КАС України.
Відповідно до п. 4 ч. 1  ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З урахуванням встановлених обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що через порушення норм процесуального права ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 25.08.2021 року у справі № 440/5064/20 підлягає скасуванню, а справа направленню до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.  
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 25.08.2021 року у справі № 440/5064/20 скасувати.
Справу № 440/5064/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Полтавській області, Головного управління ДПС у Полтавській області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. 

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва 	
Судді	   	З.О. Кононенко    В.А. Калиновський   	
Постанова складена в повному обсязі  29.11.21 р.