КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/11479/2021      
справа №759/9072/18
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2021 року                                                                                                     м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 15 листопада 2018 року, постановлену під головуванням судді Сенька М.Ф. 
у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська факторингова компанія", заінтересована особа ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання,-
встановив:
 
            В червні 2018 року ТОВ "Українська факторингова компанія" звернулось до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа №2-3236 від 31 січня 2011 року, виданого Святошинським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №014/2563/73/54838 від 25 квітня 2007 року на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в рахунок звернення стягнення на предмет застави та видачу дублікату цього виконавчого листа.
 
            Заяву обґрунтовує тим, що 31 січня 2011 року видано зазначений виконавчий лист, ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року стягувача замінено на ТОВ "Українська факторингова компанія".
 
            На звернення стягувача Святошинським відділом Державної виконавчої служби м.Києва повідомлено, що 17 квітня 2015 року у виконавчому провадженні №25779610 прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 7 частини 1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження".
 
            Заявник вказує, що первісний стягувач не отримував постанови про повернення виконавчого документа та виконавчого листа і такі документи у зв`язку із відступленням права вимоги новому стягувачу не передавались.
 
            Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 15 листопада 2018 року заяву задоволено, вирішено поновити ТОВ "Українська факторингова компанія" пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа Святошинського районного суду міста Києва за №2-3236/2010; видати дублікат виконавчого листа №2-3236/2010 по справі за позовом ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
            Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, заяву залишити без задоволення.
 
            Посилається на те, що заявником не доведено обставин втрати оригіналу виконавчого листа.
 
            Зазначає, що про повернення виконавчого листа первісний кредитор дізнався 17 квітня 2015 року, проте заява про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу його дублікату подана тільки в липні 2018 року.
 
            ТОВ "Українська факторингова компанія" подано відзив на апеляційну скаргу. Посилається на те, що товариством доведено втрату виконавчого листа з огляду на лист виконавчої служби. Щодо поновлення строків вказує, що у вересні 2017 року товариство звернулось із заявою про заміну стягувача, розгляд заяви тривав до лютого 2018 року, а ухвала набула чинності у квітні 2018 року, тому товариство не могло раніше звернутися із цією заявою.
 
            В судовому засіданні представник скаржника адвокат Конюшко Д.Б. апеляційну скаргу підтримав.
 
            Представник ТОВ "Українська факторингова компанія" проти апеляційної скарги заперечував.
 
             Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання,  розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає  задоволенню з огляду на таке.
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Установлено, що заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 14 грудня 2010 року у справі №2-3236-1/10 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість за договором кредиту №014/2563/73/54838 від 25 квітня 2007 року та судові витрати у справі, всього 105606,96 грн. В рахунок погашення заборгованості стягнення звернуто на предмет застави - транспортний засіб.
 
Ухвалою суду Святошинського районного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року у виконавчому замінено стягувача - ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" на правонаступника - ТОВ "Українська факторингова компанія".
 
            Відповідно до даних листа Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби м.Києва від 31 травня 2018 року №36104/15-8/21 на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №25779610 з виконання виконавчого листа №2-3236 від 31 січня 2011 року, виданого Святошинським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 105606,96 грн шляхом звернення стягнення на предмет застави. 17 квітня 2015 року у виконавчому провадженні прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 7 частини 1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження".
 
            Задовольняючи заяву, суд першої інстанції уважав, що виконавчий лист втрачений і це призвело до пропуску строку для пред`явлення його до виконання повторно.      
 
З такими висновками апеляційний суд погодитись не може з огляду на таке.
 
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (стаття 18 ЦПК України).
 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
 
Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26 червня 2013 року, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
 
Разом з цим, вказані норми Конституції України, а також позиція Європейського суду з прав людини щодо принципу обов`язковості судових рішень не скасовують обов`язку стягувача демонструвати заінтересованість в усіх питаннях, які стосуються заходів відновлення його порушеного права, зокрема і періодичного прояву інтересу щодо руху виконавчого провадження, як шляхом діалогу, зокрема і письмового, з відповідними органами виконавчої служби, так і за допомогою засобів дистанційного доступу до інформації про хід виконавчого провадження.
 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що пред`явивши виконавчий лист для виконання та будучи обізнаним про строки пред`явлення виконавчого листа до виконання, стягувач має проявити належну добросовісність та заінтересованість у виконанні судового рішення, зокрема з розумним інтервалом часу вживати заходів щоб дізнатись про стан відомих виконавчих проваджень.
 
Відповідно до частини 1 статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
 
Відповідно до пункту 17.4 розділу ХІІІ ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. 
 
При цьому законом не визначено як обов`язкову підставу задоволення такої заяви доведення факту втрати виконавчого листа, а лише встановлено обмеження у строках, а саме до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
 
Дублікатом є другий примірник документа, що має таку саму юридичну силу, як оригінал, містить ті ж відомості, що й оригінал документа. Фактично видача дубліката полягає у відтворенні тексту документа, дублікат якого видається, що спрямоване на відновлення такого документа у випадку неможливості використання останнього з певних причин.
 
Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі №3-рп/2001).
 
Згідно пункту 5 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
 
Аналіз пункту 5 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02 червня 2016 року свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності Законом №1404-VIII від 02 червня 2016 року. Для пункту 5 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм Закону №1404-VIII від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Такі висновки зроблено в постановах Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 28 березня 2018 року у справі №905/6977/13 та від 02 травня 2018 року у справі №5016/149/2011, в постановах Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц, від 07 лютого 2020 року у справі №2018/6-343/11.
 
Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02 червня 2016 року набрав чинності 05 жовтня 2016 року. 
 
Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV (який втратив чинність 05 жовтня 2016 року), визначено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.
 
Частиною 5 статті 47 цього Закону визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.
 
Пунктом 2 частини 1 статті 22 цього ж Закону визначено, що виконавчі листи можуть бути пред`явлені до виконання протягом одного року, якщо інше не передбачено Законом.
 
Отже, апеляційний суд констатує, що виконавчий лист після його повернення на підставі постанови від 17 квітня 2015 року міг бути пред`явлений до виконання в строк до 17 квітня 2016 року включно.
 
Станом на дату набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02 червня 2016 року (05 жовтня 2016 року) такий строк закінчився. 
 
Посилаючись на обставини втрати виконавчого листа, заявник не надає на підтвердження таких обставин доказів, зокрема переліку, реєстру чи іншого документа, що відображають зміст переданих новому кредитору документів, які стосуються виконання зобов`язань боржника, інформації первісного кредитора про неотримання ним виконавчого листа.
 
Зміст листа органу виконавчої служби сам по собі не підтверджує обставин втрати виконавчого листа, оскільки він має інформаційний характер щодо загальних обставин на запит адвоката Пономарьової І.Б. та в ньому не вказується про направлення виконавчих документів і їх втрату.
 
Окрім того, станом на дату цього листа та відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07 червня 2017 року №1829/5, матеріали виконавчого провадження мали зберігатись в архіві органу виконавчої служби.
 
Отже, на момент звернення із заявою об`єктивно існували докази, які міг і повинен був приєднати заявник для забезпечення доведення обставин, на які посилається.
 
            Окрім того, установлено, що ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 14 серпня 2018 року ТОВ "Українська факторингова компанія" відмовлено у видачі дублікату виконавчого листа №2-3236 від 31 січня 2011 року, виданого Святошинським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №014/2563/73/54838 від 25 квітня 2007 року на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в рахунок звернення стягнення на предмет застави.
 
З огляду на викладене, апеляційний суд уважає, що заявник не навів жодних обґрунтувань наявності поважних причин для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
 
Висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на зібраних у справі доказах та судом не здійснено аналізу причин і умов пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та обставин його втрати.
 
        Відповідно до статті 376 ЦПК України недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції , обставинам справи, є підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.
 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 15 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
 
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська факторингова компанія", заінтересована особа ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання залишити без задоволення.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст складено 07 грудня 2021 року.
 
Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         А.М. Андрієнко

В.В. Соколова