ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" листопада 2021 р.                                 Справа№ 910/17785/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Остапенка О.М.
суддів:            Сотнікова  С.В. 
          Копитової  О.С. 
 
за участю секретаря судового засідання: Добродзій Є.В.

у присутності представників сторін: 
від ТОВ "БІК "Інтербудінвест": Огулькова А.М. - ліквідатор, згідно посвідчення 
від ДП "ФК "Інтербудінвест": Джус І.С. - керівник, згідно виписки з ЄДР 
від ОСОБА_1 : Юхименко Д.Ю. - ордер серії КС №631642 від 19.03.2021
від ПАТ "АБ "Укргазбанк": Лисий М.С. - згідно виписки з ЄДР
розпорядник майна боржника: Приходько Д.В. - згідно посвідчення 

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-Інвестиційна Компанія "Інтербудінвест" та Дочірнього підприємства "Фінансова компанія "Інтербудінвест" на ухвалу господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року
у справі          № 910/17785/20 (суддя Мандичев Д.В.) 
за заявою           ОСОБА_1 
до                     Дочірнього підприємства "Фінансова компанія "Інтербудінвест" 
про                     банкрутство
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року у справі №910/17785/20, серед іншого, визнано кредиторами по відношенню до боржника: ОСОБА_1 на суму 1 459 879,50 грн., з яких 63 527,00 грн. - вимоги першої черги, 1 396 352,50 грн. - вимоги четвертої черги; ПАТ "АБ "Укргазбанк" на суму 683 612,59 грн., з яких: 4 540,00 грн. - вимоги першої черги, 636 397,08 грн. - вимоги четвертої черги, 42 675,51 грн. - вимоги шостої черги.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ТОВ "БІК "Інтербудінвест" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року у справі №910/17785/20 в частині визнання вимог ПАТ "АБ "Укргазбанк" на суму 267  690,47 грн., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.
Ухвалою суду від 06.09.2021 року колегією суддів  у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Копитова О.С., Сотніков С.В. поновлено скаржнику строк для подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "БІК "Інтербудінвест" на ухвалу господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року у справі № 910/17785/20, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 30.09.2021 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.
Крім того, не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ДП "ФК "Інтербудінвест" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року у справі №910/17785/20 в частині визнання вимог ПАТ "АБ "Укргазбанк" на суму 683  615,59 грн., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.
Ухвалою суду від 24.09.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП "ФК "Інтербудінвест" на ухвалу господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року у справі №910/17785/20, об`єднано її в одне апеляційне провадження для спільного розгляду з раніше поданою та прийнятою до провадження апеляційною скаргою ТОВ "БІК "Інтербудінвест" на ухвалу господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року у справі №910/17785/20, запропоновано учасникам подати відзив на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 30.09.2021 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.
Представники ініціюючого кредитора та АБ "Укргазбанк" у поданих через відділ документального забезпечення суду відзивах на апеляційні скарги та розпорядник майна боржника у письмових поясненнях по справі просять суд залишити апеляційні скарги без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду в оскаржуваній частині - без змін. 
В судовому засіданні 30.09.2021 року заслухано пояснення представників учасників провадження у справі та протокольною ухвалою суду оголошено перерву у справі до 21.10.2021 року.
До початку судового засідання від представника ТОВ "БІК "Інтербудінвест" надійшли письмові пояснення по справі, а від представника АБ "Укргазбанк" - клопотання про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ "БІК "Інтербудінвест" на ухвалу господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року у справі №910/17785/20.
В судовому засіданні 21.10.2021 року заслухано пояснення представників учасників провадження у справі та протокольною ухвалою суду оголошено перерву у справі до 11.11.2021 року.
До початку судового засідання від представника АБ "Укргазбанк" надійшли додаткові пояснення по справі щодо грошових вимог банку.
Представник ТОВ "БІК "Інтербудінвест" в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року у справі №910/17785/20 в частині визнання вимог ПАТ "АБ "Укргазбанк" на суму 267  690,47 грн. Також підтримав доводи апеляційної скарги ДП "ФК "Інтербудінвест".
Представник ДП "ФК "Інтербудінвест" вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року у справі №910/17785/20 в частині визнання вимог ПАТ "АБ "Укргазбанк" на суму 683  615,59 грн. Також підтримав доводи апеляційної скарги ТОВ "БІК "Інтербудінвест".
Розпорядник майна боржника арбітражний керуючий Приходько Д.В. проти вимог скаржників, викладених в апеляційних скаргах, заперечував, просив залишити їх без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду в оскаржуваній частині - без змін.
Представники АБ "Укргазбанк" та ініціюючого кредитора просили закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "БІК "Інтербудінвест", заперечували проти вимог апеляційної скарги боржника та просили залишити її без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду в оскаржуваній частині - без змін.
11.11.2021 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.
Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення присутніх представників учасників провадження у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "БІК "Інтербудінвест" на ухвалу господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року у справі №910/17785/20 підлягає закриттю, у задоволенні апеляційної скарги ДП "ФК "Інтербудінвест" слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції в оскаржуваній боржником частині - залишити без змін, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Разом з тим, судова колегія зазначає, що 21.04.2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 року №2597-VIII, який введено в дію 21.10.2019 року, відтак в даному випадку застосуванню підлягають положення Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).
Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Згідно ст. 1 КУзПБ кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.
В силу положень ч.ч. 1, 2 ст. 45 наведеного кодексу, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Кредитор, за заявою якого відкрито провадження у справі, має право заявити додаткові грошові вимоги до боржника у межах строку, встановленого частиною першою цієї статті.
Забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення.
Забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.
Склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.
Згідно ч. 2 ст. 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.
У разі необхідності господарський суд може оголосити перерву в попередньому засіданні.
За результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються:
- розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів;
- розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів;
- дата проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів;
- дата підсумкового засідання суду, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство, чи ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду, яке має відбутися у строки, встановлені частиною другою статті 44 цього Кодексу.
Розпорядник майна за результатами попереднього засідання вносить до реєстру вимог кредиторів відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги.
Неустойка (штраф, пеня) враховується в реєстрі вимог кредиторів окремо від основних зобов`язань у шосту чергу.
Погашення неустойки (штрафу, пені) у справі про банкрутство можливе лише в ліквідаційній процедурі.
Ухвала попереднього засідання є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів. Для визначення кількості голосів для участі у представницьких органах кредиторів зі складу вимог конкурсних кредиторів виключається неустойка (штраф, пеня).
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду міста Києва від 21.12.2020 року за заявою ОСОБА_1 відкрито провадження у справі №910/17785/20 про банкрутство ДП "ФК "Інтербудінвест", введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Приходька Д.В. 
Відповідне оголошення про відкриття щодо ДП "ФК "Інтербудінвест" справи про банкрутство офіційно оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 28.12.2020 року.
Після публікації вказаного оголошення 27.01.2021 року (згідно відтиску поштового штемпелю на конверті), тобто в межах строку, встановленого ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, від АБ "Укргазбанк" надійшла заява з грошовими вимогами до боржника, в якій банк, з урахуванням письмових пояснень від 07.06.2021 року, просить суд визнати його вимоги на суму 1  542  340,40 грн.
На підтвердження заявлених вимог кредитором до кредиторської заяви надано наступні документи та докази: платіжне доручення про сплату судового збору; докази направлення кредиторської заяви боржнику та арбітражному керуючому; копію кредитного договору від 12.07.2006 року №102 зі змінами та доповненнями до нього; копію договору про заставу майнових прав від 23.11.2006 року зі змінами та доповненнями до нього; копію договору про відступлення права вимоги від 23.11.2006 року зі змінами та доповненнями до нього; виписка/особовий рахунок боржника; розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 21.12.2020 року; копію рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2010 року у справі №4/716.
В подальшому банком до суду надано копію наказу Господарського суду міста Києва від 25.10.2010 року, копію постанови про відкриття виконавчого провадження №61620632 від 23.03.2020 року та інформацію про стан даного  виконавчого провадження.
Розпорядником майна боржника згідно повідомлення про результати розгляду кредиторських вимог АБ "Укргазбанк" від 10.02.2021 року №01-21/37 вимоги кредитора АБ "Укргазбанк" визнано частково в розмірі 523  019,31 грн., які підлягають внесенню до реєстру вимог згідно черговості, а також грошові вимоги по сплаті судового збору за подання заяви у розмірі 4  540,00 грн. 
За наслідками розгляду заявлених кредиторських вимог ухвалою господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року у справі №910/17785/20, серед іншого, визнано кредиторами по відношенню до боржника: АБ "Укргазбанк" на суму 683 612,59 грн., з яких: 4 540,00 грн. - вимоги першої черги, 636 397,08 грн. - вимоги четвертої черги, 42 675,51 грн. - вимоги шостої черги.
Місцевий господарський суд визнав обґрунтованими та такими, що підлягають визнанню, вимоги банку у розмірі 422 391,07 грн, стягнуті за рішенням суду у справі № 4/716, а також нараховані 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в сумі 91 929,42 грн. та інфляційні втрати за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в сумі 175 761,05 грн. 
З даною ухвалою суду не погодилось, зокрема, ТОВ "БІК"Інтербудінвест" та звернулось з апеляційною скаргою у якості уповноваженої особи засновників (учасників, акціонерів) боржника. 
В свою чергу, АБ "Укргазбанк" у заявленому клопотанні про закриття апеляційного провадження за поданою апеляційною скаргою зазначає про відсутність у ТОВ "БІК "Інтербудінвест" права на апеляційне оскарження вказаної ухвали з огляду на не набуття статусу учасника справи про банкрутство.
Розглянувши клопотання АБ "Укргазбанк" про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ "БІК "Інтербудінвест", судова колегія зазначає наступне.
Засновники (учасники, акціонери) боржника як власники корпоративних прав (частки у статутному капіталі (майні), акцій, права на вклад до статутного капіталу) з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство за загальним правилом не беруть у ній безпосередньої участі, проте не втрачають корпоративних прав та інтересів у цій справі, в тому рахунку через субсидіарну відповідальність, а також, зокрема стосовно відновлення платоспроможності боржника або отримання майна, що залишилося після задоволення вимог кредиторів та ліквідації банкрута.
Водночас, оцінюючи обрані засновниками (учасниками, акціонерами) боржника форми та способи захисту їх інтересів у справі про банкрутство судам слід виходити як зі змісту спеціальних норм Закону про банкрутство, так і принципу "неможливості ототожнення юридичної особи та її членів".
Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 16 Закону про банкрутство з моменту відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство: корпоративні права засновників (учасників, акціонерів) боржника реалізуються з урахуванням обмежень, встановлених цим Законом; задоволення вимог засновника (учасника) боржника - юридичної особи про виділення частки в майні боржника у зв`язку з виходом із складу його учасників забороняється; рішення про реорганізацію або ліквідацію юридичної особи - боржника приймається в порядку, визначеному цим Законом. Подібні за характером обмеження передбачено у частині чотирнадцятій статті 39 КУзПБ.
Таким чином, корпоративні права засновників (учасників, акціонерів) боржника внаслідок відкриття провадження у справі про банкрутство не припиняються, а лише набувають окремих обмежень у реалізації, а їх інтереси у такій справі в силу приписів Закону про банкрутство (КУзПБ) представляє спеціальний суб`єкт - уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника.
У постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 20.05.2021 року у справі №910/24368/14 викладено висновок щодо застосування норм права, згідно якого набуття уповноваженою особою засновників (учасників, акціонерів) статусу учасника справи про банкрутство має ґрунтуватися на ухвалі суду про залучення такої особи до участі у справі, постановленій в порядку статті 234 ГПК України з набранням законної сили якою уповноважена особа, окрім належних їй спеціальних прав - брати участь з правом дорадчого голосу у зборах кредиторів та роботі комітету кредиторів боржника, наділяється процесуальними правомочностями учасника справи за статтею 42 ГПК України.
Уповноваження особи на представництво інтересів засновників (учасників, акціонерів) боржника стаття 1 Закону про банкрутство (стаття 1 КУзПБ) пов`язує з рішенням його вищого органу управління, що має визначену нормами корпоративного законодавства форму, зміст та процедуру прийняття. Таке рішення, прийняте в регламентованому законом та статутом порядку і оформлене протоколом, є доказом уповноваження особи на представництво інтересів засновників (учасників, акціонерів) боржника перед третіми особами у справі про банкрутство.
Право на уповноваження такої особи може бути реалізовано вищим органом управління боржника на будь-якій стадії справи про банкрутство, позаяк така правомочність за змістом є спеціальною, виникає саме у зв`язку з відкриттям провадження у справі про банкрутство, безпосередньо не пов`язана з управлінням боржником чи розпорядженням його майном, а отже не зазнає змін через обмеження (зупинення/припинення) корпоративних прав та повноважень органів управління боржника, що застосовуються у такій справі поетапно відповідно до приписів ч.ч. 5,7 ст. 44, ч. 4 ст. 50, ч. 1 ст. 59 КУзПБ. 
Обсяг процесуальних прав уповноваженої особи засновників (учасників, акціонерів) боржника у справі про банкрутство визначений Законом про банкрутство (КУзПБ від 21.10.2019) залежить від змісту рішення вищого органу управління боржника, яке, зокрема, може мати форму протоколу загальних зборів учасників товариства боржника, є єдиним можливим доказом підтвердження повноважень уповноваженої особи засновників (учасників, акціонерів) боржника. Суд, здійснюючи легітимацію такого учасника у справі про банкрутство, зобов`язаний надати оцінку відповідному рішенню вищого органу управління боржника щодо його належності (з`ясувати склад учасників та розмір їх часток на момент прийняття відповідного рішення, здійснити перевірку наявності необхідного кворуму під час прийняття відповідного рішення тощо).
Уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника має право на оскарження судових рішень, постановлених у справі про банкрутство та у справах, які розглядалися в межах справи про банкрутство, незалежно від того, чи постановлені відповідні судові рішення до чи після призначення такої особи уповноваженою особою, однак за наявності доведення відповідного правового зв`язку між оскаржуваними судовими рішеннями та порушенням інтересів такої особи. Для реалізації відповідного права суд зобов`язаний повідомити   уповноважену особу засновників (учасників, акціонерів) боржника про судові засідання у справі про банкрутство, а також про судові засідання у справах, які розглядаються у межах справах про банкрутство. Такий обов`язок існує лише щодо уповноваженої особи засновників (учасників, акціонерів) боржника, яка належним чином легітимована, тобто виникає з моменту постановлення ухвали суду про визнання такої уповноваженої особи учасником справи про банкрутство.
Таким чином, за висновками колегії суддів можливість реалізації повного обсягу процесуальної дієздатності уповноваженою особою засновників (учасників, акціонерів) боржника пов`язана з фактом набуття такою особою статусу учасника справи про банкрутство шляхом постановлення судом ухвали про її залучення до участі у справі за результатами розгляду відповідної заяви такої особи.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, єдиним засновником ДП "ФК "Інтербудінвест" є ТОВ "БІК "Інтербудінвест", яке володіє 100% статутного капіталу боржника.
Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.07.2020 року у справі №910/12257/13 про банкрутство ТОВ "БІК "Інтербудінвест" ліквідатором призначено арбітражного керуючого Огулькову А.М.
У зв`язку із припиненням повноважень власника майна банкрута згідно ч.1 ст.59 КУзПБ, протоколом засідання комітету кредиторів №6 від 01.02.2021 року у справі №910/12257/13 про банкрутство ТОВ "БІК "Інтербудінвест" арбітражного керуючого Огулькову А.М. визначено уповноваженою особою засновників ДП "ФК "Інтербудінвест".
Крім того, рішенням загальних зборів учасників ДП "ФК "Інтербудінвест" від 11.03.2021 року (протокол №1) арбітражного керуючого Огулькову А.М. обрано представником власника боржника у справі №910/17785/20 про банкрутство ДП "ФК "Інтербудінвест" 
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 із заявою про залучення її до участі справі про банкрутство у якості уповноваженої особи засновників ДП "ФК "Інтербудінвест" до суду не зверталась, така заява судом не досліджувалась та оцінка відповідному рішенню вищого органу управління боржника щодо його належності не надавалась, як наслідок ухвала суду про визнання такої уповноваженої особи учасником справи про банкрутство ДП "ФК "Інтербудінвест" не виносилась. 
Згідно пояснень ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного господарського суду факт відсутності такого звернення нею не заперечується. 
За таких обставин, ОСОБА_2 не набула процесуального статусу учасника справи №910/17785/20 про банкрутство ДП "ФК "Інтербудінвест", а відтак не має права на подання апеляційної скарги як уповноважена особа засновників боржника. 
При цьому, колегія суддів бере до уваги, що згідно положень ст. 254 ГПК України особи, які не брали участі у справі також мають право подавати апеляційні скарги на такі судові рішення, нарівні з іншими учасниками відповідної справи. Однак на відміну від оскарження судового рішення учасником справи не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Разом з тим судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або якщо суд вирішив питання про обов`язки цієї особи чи про її інтереси у відповідних правовідносинах.
Отже при розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважає, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов`язки, суд апеляційної інстанції перевіривши матеріали апеляційної скарги на предмет їх відповідності статті 258, 259 ГПК України, та за відсутності підстав для залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги чи для відмови у відкритті апеляційного провадження з інших підстав, відкриває апеляційне провадження за апеляційною скаргою такої особи та має належним чином дослідити і встановити, чи вирішив суд в оскаржуваному рішенні питання про права, інтереси та (або) обов`язки заявника апеляційної скарги (аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.06.2020 у справі № 908/1083/19, від 25.06.2020 у справі № 916/1965/13).
Якщо ж при цьому судом апеляційної інстанції буде встановлено, що права, інтереси та (або) обов`язки такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права, інтереси та (або) обов`язки у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний господарський суд не позбавлений права закрити апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України (правовий висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 14.08.2019 року у справі № 62/112 та в подальшому знайшов своє відображення, в тому числі, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.04.2021 року у справі №910/17428/19).
Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається та скаржником при зверненні з апеляційною скаргою не доведено, що оскаржуваною ухвалою місцевого господарського суду вирішено питання про права та обов`язки ТОВ "БІК "Інтербудінвест".
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки ліквідатор ТОВ "БІК "Інтербудінвест" Огулькова А.М., як особа, яка подала апеляційну скаргу у якості уповноваженої особи засновників боржника,  не набула статусу учасника у справі №910/17785/20 про банкрутство ДП "ФК "Інтербудінвест", права апелянта оскаржуваною ухвалою не порушені, а рішення стосовно його прав та обов`язків судом не приймалось, приймаючи до уваги принцип "неможливості ототожнення юридичної особи та її членів", то відповідно ТОВ "БІК "Інтербудінвест" наразі не наділений процесуальним правом на апеляційне оскарження прийнятих у даній справи процесуальних документів, зокрема на оскарження ухвали господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року, відтак апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "БІК "Інтербудінвест" на ухвалу господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року у справі №910/17785/20 підлягає закриттю, а відповідне клопотання АБ "Укргазбанк" з викладених у ньому підстав - задоволенню.
Згідно ч. 3 ст. 47 КУзПБ ухвала господарського суду, постановлена за результатами попереднього засідання, може бути оскаржена стороною у справі про банкрутство лише в частині конкретних вимог кредиторів.
Оскільки доводи та вимоги ДП "ФК "Інтербудінвест" фактично зводяться до незгоди з ухвалою суду в частині визнання вимог АБ "Укргазбанк" до боржника, то у відповідності до ст. 269 ГПК України ухвала суду першої інстанції переглядається лише в цій частині.
В іншій частині ухвала місцевого господарського суду не переглядається.
Переглядаючи в апеляційному порядку за апеляційною скаргою боржника законність винесення ухвали місцевого господарського суду в оскаржуваній частині, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування з огляду на наступне. 
Як вбачається з поданої заяви та встановлено судом, вимоги АТ "Укргазбанк" до ДП "ФК "Інтербудінвест" виникли на підставі Кредитного договору №102 від 12.07.2006 року (надалі - Кредитний договір), укладеного між боржником (позичальник) та АБ "Укргазбанк", відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит в сумі 8 750 000,00 грн. на строк з 12 липня 2006 року по 11 липня 2013 року зі сплатою процентів за користування кредитом виходячи з 18% річних (п. 1.1. договору).
11.08.2008 року між Банком та Позичальником укладена Додаткова угода № 11, відповідно до якої п.1.1. Кредитного договору викладено в новій редакції: Банк надає Позичальнику кредит в сумі 7 000  000,00 грн. на строк з 12.07.2006 по 11.11.2008 із сплатою процентів за користування кредитом на період з 12.07.2006 р. по 10.02.2008 р. - 18% річних, на період з 11.02.2006 р. по 11.11.2008 р. - 17% річних.
Згідно пп. 3.1.7 Кредитного договору передбачено нарахування процентів за користування кредитом Позичальником за період від дня одержання окремих сум за кредитом до дня   погашення. Проценти нараховуються на залишок заборгованості за кредитом.
У разі ненадходження платежів від Позичальника у встановлені договором строки, суми непогашених у строк платежів перераховуються на рахунок прострочених кредитів (пп. 3.1.8 Кредитного договору).
В силу пп. 3.2.11 Кредитного договору встановлено, що на залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом проценти нараховуються, виходячи із 28% річних, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості і закінчуючи днем її погашення.
Відповідно до п.3.2.11. Кредитного договору, викладеного в новій редакції відповідно до Додаткової угоди № 1 і від 11.08.2008, Банк зобов`язується на залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом проценти нараховувати на період з 12.07.2006 по 10.02.2008 - 28% річних, на період з 11.02.2008 по 11.11.2008 - 27% річних.
Згідно пп. 5.1 Кредитного договору за порушення строків повернення кредиту сплати процентів за користування кредитом, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку штрафні санкції в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується штрафні санкції, обчисленої від суми простроченого платежу за кожен день прострочки виконання зобов`язань від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості.
При цьому, між Банком та Позичальником у подальшому укладалися зміни та доповнення до Кредитного договору, № 1 від 10.10.2006, № 2 від 13.11.2006, № 3 від 23.11.2006, № 4 від І. 2007, № 5 від 08.05.2007, № 6 від 09.07.2007, № 7 від 09.08.2007, № 8 від 09.10.2007, № 9 від 07.12.2007, № 10 від 11.02.2008, № 11 від 10.08.2008.
В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між кредитором та боржником 23.11.2006 року було укладено Договір про заставу майнових прав та Договір відступлення прав вимоги зі змінами та доповненнями, за умовами якого заставодавець надає в заставу заставодержателю право вимоги грошових коштів в сумі 7  000  000,00 грн. (в редакції додаткової угоди №7 від 11.02.2008 року до договору про заставу майнових прав), які розміщені на вкладному (депозитному) рахунку у відповідності з умовами депозитного договору №83 від 22.11.2006 року, укладеним між заставодавцем та АБ "Укргазбанк".
За умовами п. 1.1. договору відступлення прав вимоги заставодержатель набуває право вимоги за цим договором у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником умов кредитного договору. 
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у тому числі відповідно до умов договору.
Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (стаття 193 ГК України).
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 наведеного кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).
Оскільки позичальник своїх зобов`язань за Договором належним чином не виконував, рішенням Господарського суду міста Києва від 15.10.2010 року у справі №4/716 стягнуто з ДП "ФК "Інтербудінвест" на користь АБ "Укргазбанк" заборгованість у сумі 422 391,07 грн., з яких: 257 926,57 грн. заборгованості за кредитом, 106 370,49 грн. заборгованості за процентами, 42 675,51 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 11 008,95 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 4 179,81 грн. державного мита, 229,74 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.
На виконання вищевказаного рішення судом видано наказ від 25.10.2010 року №4/716.
Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.03.2020 року №61620632 вказаний наказ від 25.10.2010 року №4/716 пред`явлено до примусового виконання, однак доказів його виконання матеріали заяви не містять.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
В силу приписів ч. 1 та 2 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Отже, вимоги кредитора до боржника у загальному розмірі 422 391,07 грн., які підтверджені рішенням Господарського суду міста Києва від 15.10.2010 року у справі №4/716, в даному випадку є обґрунтованими, безспірними та такими, що підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів боржника.
При цьому, до реєстру вимог кредиторів боржника підлягають включенню також 4 540,00 грн. судового збору, сплачені АБ "Укргазбанк" при поданні заяви з грошовими вимогами до боржника згідно платіжного доручення №9497-5464 від 20.01.2021 року. 
Окрім наведеного, враховуючи те, що боржник не виконав рішення суду та продовжує порушувати строки повернення кредиту та процентів, що встановлені Кредитним договором, банк продовжив нараховувати відсотки, а отже, за наданими суду розрахунками АБ "Укргазбанк", станом на 21.12.2020 року у боржника наявна заборгованість перед банком у розмірі 1 435 969,91 грн., з яких: 257 926,57 грн. - заборгованість по кредиту, 852 258,86 грн. - заборгованість по простроченим процентам, 91 929,42 грн. сума нарахованих 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту процентів, 175 761,05 грн. сума індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та процентів, 42 675,51 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 11 008,95 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 4 179,81 грн. державне мито, 229,74 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.
З цього приводу судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Частинами першою, другою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, кредит надається на строк з 25.07.2007 року по 24.07.2017 року.
Оскільки позичальник своїх зобов`язань за Договором належним чином не виконував, банк звернувся до суду з позовом про стягнення відповідної заборгованості, за наслідками розгляду якого рішенням Господарського суду міста Києва від 15.10.2010 року у справі №4/716 позов банку було задоволено.
Отже, АБ "Укргазбанк" використало своє право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.
Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.
Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконує належним чином, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, тому строк дії договору змінився і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.
Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. У разі незадоволення вимог кредитора за рішенням суду основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору.
Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Аналогічна правова позиції викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 04.02.2020 року у справі №912/1120/16, від 19.05.2020 року у справі №910/23028/17 та в подальшому знайшла своє відображення, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19.05.2021 року у справі №654/4345/19, від 11.05.2021 року у справі №1424/2649/2012, від 28.10.2020 року у справі №921/321/18, від 18.09.2020 року у справі №916/4693/15, від 02.06.2020 року у справі №911/1774/15, від 06.02.2019 року у справі №175/4753/15-ц.
При цьому, Верховний Суд у своїх постановах неодноразово вказував на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.
Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.
Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. 
За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.
Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. 
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. 
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно (в один і той же період) правомірною та неправомірною, тому регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. У зв`язку із цим за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Відповідно до приписів ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, звертаючись до суду з відповідною заявою банк просить визнати його кредиторські вимоги, що складаються із заборгованості по процентах за користування кредитом, яка утворилась станом на 21.12.2020 року.
Разом з тим, після звернення АБ "Укргазбанк" з позовом про дострокове стягнення всієї суми кредиту змінився порядок, умови і строк дії кредитного договору, тобто на момент звернення із зазначеним позовом банк визнав, що настав строк виконання договору в повному обсязі, відтак право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та неустойку припинилося, як наслідок кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.
Так, згідно ч. 2 ст. ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що пунктом 4.1. кредитного договору сторони погодили, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником умов цього договору (в тому числі, несвоєчасного виконання грошових зобов`язань (з простроченням їх виконання більше, ніж на один робочий день), що випливають з цього Договору, а саме: несплати процентів та/або несвоєчасного повернення кредиту або його частини) або на свій розсуд Банк має право:
- припинити свої зобов`язання в односторонньому порядку щодо подальшого кредитування позичальника (для кредитних договорів, згідно яких кредит надається частинами);
- розірвати цей Договір в односторонньому порядку;
- внести зміни/доповнення до цього Договору в односторонньому порядку (внести зміни до умов зобов`язань своїх та/або позичальника, включаючи зміну позичальнику процентної ставки за користування кредитом та встановлення її на рівні 28% річних, а також включаючи зміну процентної ставки, що нараховується на залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом, виходячи із 38% річних.)
Про внесення відповідних односторонніх змін (доповнень) до цього Договору, включаючи його розірвання, банк попереджає позичальника не менше, ніж за сім календарних днів, із зазначенням, які саме зміни (включаючи розірвання цього Договору) до цього Договору будуть внесені банком в односторонньому порядку. Зміни (включаючи розірвання цього Договору), внесені банком в односторонньому порядку, набиратимуть чинності в строки, визначені банком у таких письмових змінах, що будуть надіслані позичальнику, але в будь-якому разі такі письмові зміни набиратимуть чинності лише за спливом семиденного терміну з дня надіслання банком позичальнику письмового попередження про внесені банком в односторонньому порядку змін (включаючи розірвання цього Договору) до цього Договору.
Водночас, згідно п. 4.2. Договору сторони домовились, що необхідним та достатнім доказом надіслання банком позичальнику письмового попередження про внесення змін до цього Договору (включаючи розірвання цього Договору) в односторонньому порядку та самих письмових змін до цього Договору (включаючи розірвання цього Договору), що вносяться банком згідно цього розділу в односторонньому порядку, є поштова квитанція (касовий/фінансовий чек) поштового відділення про прийняття від банку поштових відправлень - рекомендованих листів з описом вкладення на адресу позичальника, зазначену в розділі "Адреси та банківські реквізити сторін" цього Договору, або наданої позичальником у випадку зміни його місцезнаходження.
Разом з тим, кредитором до заяви не додано та матеріали справи не містять доказів надіслання банком позичальнику письмового попередження про внесення банком в односторонньому порядку відповідних змін до цього Договору, зокрема в частині нарахування позичальнику процентів за підвищеною відсотковою ставкою.
Таким чином, аналіз положень укладеного між сторонами кредитного договору та наявних у матеріалах справи документів свідчить про відсутність у банку підстав нараховувати проценти в силу ч. 2 ст. 625 ЦК України за підвищеною відсотковою ставкою, визначеною умовами договору, 
В даному випадку, на переконання суду першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, банк має право на нарахування боржнику саме трьох процентів річних від простроченої суми боргу, яка визначена рішенням Господарського суду міста Києва від 15.10.2010 року у справі №4/716.
При цьому, згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Таким чином, колегія суддів вважає правомірним визнання та включення до реєстру 91 929,42 грн. 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту та процентів, нарахованих за період з 22.12.2017 року по 21.12.2020 року.
Крім того, за змістом статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року №1282-XII індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.
Норми частини другої статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Оскільки валюта кредитування у спірних правовідносинах виражена у гривнях, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про застосування індексу інфляції до даних зобов`язань за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 175 761,05 грн.
За вказаних вище обставин, судова колегія погоджується з господарським судом міста Києва щодо часткового визнання та включення до реєстру вимог кредиторів боржника вимог банку у загальному розмірі 694 621,54 грн., з яких: 422 391,07 грн. - заборгованість, стягнута рішенням Господарського суду міста Києва від 15.10.2010 року у справі №4/716, 91 929,42 грн. - 3% річних, нарахованих на суму боргу, 175 761,05 грн. - інфляційні втрати та 4 540,00 грн.  судового збору за подання заяви з вимогами до боржника. 
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, боржник посилається на порушення місцевим господарським судом при прийнятті ухвали принципу справедливості у цивільних правовідносинах, оскільки розмір визнаних судом грошових вимог банку (690  081,54 грн.) у 2,5 рази перевищує розмір основного зобов`язання, присуджений до стягнення рішенням господарського суду міста Києва від 05.10.2010 року (257  926,57 грн.) та, відповідно, покладає на боржника додатковий тягар на суму 425  686,02 грн. 
Вказані доводи є безпідставними та апеляційним судом відхиляються з огляду на наступне.
Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Таким чином, зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) є правом суду, а не обов`язком.
Крім того, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. 
Судом встановлено, що рішення господарського суду міста Києва від 05.10.2010 року про стягнення заборгованості станом на дату порушення справи №910/17785/20 про банкрутство (21.01.2021 року) боржником не виконано.
Колегією суддів також враховано інтереси банку як особи, яка має легітимні очікування на виконання вищевказаного рішення протягом 10 років.
При цьому, порушення справи про банкрутство боржника не є винятковою обставиною для зменшення розміру нарахованих 3% річних та інфляційних втрат.
Враховуючи вищевикладене та той факт, що банком у відповідності до положень 625 ЦК України правомірно нараховано боржнику 3% річних та інфляційні втрати за невиконання рішення суду та порушення строків повернення кредиту та процентів, що встановлені Кредитним договором, судова колегія в даному випадку не вбачає порушень місцевим господарським судом при прийнятті ухвали принципу справедливості у цивільних правовідносинах, як наслідок підстав для зменшення розміру нарахованих сум.
Окрім наведеного, слід зазначити, що у поданій суду заяві банком було зазначено про те, що кредитні зобов`язання боржника за кредитним договором №102 від 12.07.2006 року забезпечені Договором про заставу майнових прав та Договором про відступлення прав вимоги зі змінами та доповненнями до них. 
З приводу цього, на вимогу суду, представником банку було надано письмові пояснення по справі, згідно яких вбачається, що у листопаді 2008 року відбулось списання грошових коштів з депозиту боржника відповідно до умов Договору про заставу майнових прав, що підтверджується доданими до кредиторської заяви банківськими виписками.
Більш того, згідно наявного у справі витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 10.02.2021 року відомості щодо наявних у боржника обтяжень на підставі вказаного вище договору застави відсутні, як і відсутні у справі докази наявності у боржника майна, що перебуває у заставі (іпотеці).
Таким чином, в даному випадку у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що заявлені АБ "Укргазбанк" та визнані судом вимоги є заставними.
За таких обставин, переглянувши в апеляційному порядку законність ухвали суду першої інстанції про визнання грошових вимог АБ "Укргазбанк" до боржника, дослідивши заяву кредитора на підставі наявних у справі доказів, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції про визнання АБ "Укргазбанк" кредитором ДП "ФК "Інтербудінвест" на суму 694621,54 грн., з яких: 4 540,00 грн. - вимоги першої черги, 636 397,08 грн. - вимоги четвертої черги, 53  684,46 грн. - вимоги шостої черги.
Разом з тим, під час перегляду справи в апеляційному порядку судом встановлено, що в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали місцевий суд дійшов висновку про визнання АБ "Укргазбанк" кредитором боржника на суму 690  081,51 грн., що з урахуванням суми сплаченого судового збору у загальному розмірі складає 694  621,54 грн.
Водночас, у резолютивній частині оскаржуваної ухвали зазначено про визнання вимог на суму 683 612,59 грн., з яких: 4 540,00 грн. - вимоги першої черги, 636 397,08 грн. - вимоги четвертої черги, 42 675,51 грн. - вимоги шостої черги, тобто в результаті арифметичної помилки недораховано до шостої черги суму пені у розмірі 11  008,95 грн. за несвоєчасну сплату процентів, стягнуту за рішенням суду у справі №4/716.
Відповідно до ст. 243 ГПК України, суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.
Судове рішення повинно бути точним. Помилки у тексті судового рішення, зумовлені арифметичними помилками або граматичними помилками (описками), що стосуються істотних обставин або ускладнюють виконання рішення, можуть бути усунуті судом, який ухвалив рішення або ухвалу.
Отже, законом передбачені випадки, коли недоліки рішення суду можуть бути усунені тим самим судом, що його ухвалив.
Описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). 
Арифметична помилка - це неточність у розмірі присудженого, неправильність арифметичних розрахунків.
Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні, постанові або ухвалі), суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (наприклад, дати події, номеру і дати документа, найменування сторін, прізвища, імені, по батькові особи тощо), або мають технічний характер (тобто виникли у виготовленні тексту рішення). Виправлення рішення може бути здійснене як до, так і після набрання відповідним рішенням законної сили, - в тому числі й після перегляду його в апеляційному та в касаційному порядку, але лише в тій частині, в якій дане рішення залишено без змін. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.01.2021 року у справі №905/2135/19).
Судом також враховано, що 21.09.2021 року АБ "Укргазбанк" звернувся до господарського суду міста Києва із заявою про виправлення описки в ухвалі господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року у справі № 910/17785/20.
Таким чином, зазначення у резолютивній частині помилкової суми визнаних кредиторських вимог АБ "Укргазбанк", правильну суму яких місцевим судом було встановлено та зазначено у мотивувальній частині вказаної ухвали, тобто допущення арифметичної помилки, з рештою не призвело до прийняття неправильного по суті рішення, не порушує права учасників провадження у справі та може бути усунено судом першої інстанції шляхом виправлення такої помилки в резолютивній частині ухвали у відповідності до ст. 243 ГПК України, як наслідок відсутні підстави для її скасування з наведених мотивів.
Отже, доводи апелянта щодо порушення судом норм матеріального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.
За вказаних обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ухвалу в оскаржуваній боржником частині прийнято у відповідності до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі,  безпідставні, необґрунтовані, спростовуються матеріалами справи та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак підстав для її задоволення та скасування оскаржуваної ухвали у відповідній частині не вбачається.
Керуючись статтями 255, 264, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1.Клопотання Публічного акціонерного товариства  "АБ "Укргазбанк" про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Будівельно-Інвестиційна Компанія "Інтербудінвест" задовольнити.
2.Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Будівельно-Інвестиційна Компанія "Інтербудінвест" на ухвалу господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року у справі № 910/17785/20.
3.Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Фінансова Компанія "Інтербудінвест" на ухвалу господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року у справі №910/17785/20 залишити без задоволення.
4.Ухвалу господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року у справі №910/17785/20 в частині визнання вимог ПАТ "АБ "Укргазбанк" на суму 683615,59 грн. залишити без змін.
5.Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.
6.Матеріали справи повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.
Повний текст постанови підписано 16.11.2021 року.

Головуючий суддя                                                            О.М. Остапенко 

Судді                                                                                С.В. Сотніков

                                                                                О.С. Копитова