22-ц/804/2334/21 
                                                                                241/570/21 

                                                                  П О С Т А Н О В А   
                                                       ІМЕНЕМ                  УКРАЇНИ
     „05”  жовтня 2021 року                                                  місто Маріуполь  Донецької  області 
Єдиний унікальний номер 241/570/21
Номер провадження 22-ц/804/2334/21 
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Лопатіної М.Ю., Пономарьової О.М.,
за участю секретаря: Целовальник К.А.
учасники справи :  
позивач – ОСОБА_1 
відповідачі – Держава Україна в особі Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Держава Україна в особі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Щеголь Сергій  Костянтинович, на рішення  Першотравневого районного суду Донецької області від  23 червня 2021 року головуючого судді Молонової Ю.В. зі складанням повного тексту судового рішення 30 червня 2021 року по цивільній справі про відшкодування моральної шкоди,-
                                                    В С Т А Н О В И В:
           У квітні 2021 року  ОСОБА_1 , від імені і в інтересах якої діє адвокат Щеголь С.К., звернулася до суду із позовом до Держави Україна в особі Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області , Держави Україна в особі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)  про відшкодування моральної шкоди.
           Заява мотивована тим, що позивач  користується правом на отримання пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 2 з 01 січня 2002 року , проживала у м. Донецьку та отримувала там пенсію. Внаслідок тимчасової окупації м. Донецька вона була вимушена залишити своє місце проживання та у серпні 2014  року перемістилася до м. Бердянська Запорізької області, у листопаді до м. Першотравенська Дніпропетровської області, а у жовтні 2016 року - до с. Новогригорівки Нікольського району Донецької області. 
          Кожного разу переїжджаючи до нового місця проживання ОСОБА_1 зверталася до місцевих органів Пенсійного фонду України із заявами щодо запиту її пенсійної справи, на підставі яких ставилася на відповідні пенсійні обліки за новим місцем проживання. 
           17 жовтня 2016  року   позивач  звернулася до Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області  із заявою про взяття на облік у зв`язку з переїздом та про запит пенсійної справи. Вказаний відповідач  взявши ОСОБА_1 на пенсійний облік, поновив пенсійні виплати, які виплачувалися регулярно до квітня 2018 року включно, а з 01 травня 2018  року без повідомлення причин та підстав, припинив виплату пенсії.
          Після неодноразових звернень до пенсійного фонду  із заявами щодо поновлення виплати їй пенсії, лише з 01 жовтня  2018 року  їй поновили виплату пенсії, проте заборгованість за період з 01 травня 2018  року   по 30 вересня 2018  року відповідач  виплатити відмовився, через що вона була змушена звернутися до суду.
            Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року  її адміністративний позов до Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати пенсії позивачу  з 01 травня 2018 року. Визнано протиправною бездіяльність Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії  ОСОБА_1   з 01 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року. Зобов`язано Мангушське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплатити пенсію  ОСОБА_1   та сплатити заборгованість з 01 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
          25 вересня 2019  року  Донецьким окружним адміністративним судом був виданий виконавчий лист по справі № 200/5409/19-а щодо зобов`язання вказаного пенсійного фонду  здійснити нарахування та виплату заборгованості по пенсії  ОСОБА_1    за період з 01 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року.
          15 жовтня 2019 року на підставі заяви ОСОБА_1 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області Григорян Г.Ю. було відкрито виконавче провадження ВП № 60300933.
         Проте, 28 січня 2020 року  державним виконавцем була прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі того, що згідно листа від 31 жовтня 2019  року № 3823/12 Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області рішення суду виконане. Поновлена виплата поточної пенсії, виплата нарахованої пенсії за минулі періоди буде здійснена в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України . 
          Разом з тим, фактично виплата поточної пенсії пенсійним фондом  була поновлена ще до звернення до Донецького окружного адміністративного суду в жовтні 2018 року, а рішення суду в частині зобов`язання  здійснити нарахування та виплату заборгованості по пенсії  ОСОБА_1   за період з 01 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року, так і не було виконане.
          Внаслідок  протиправної  бездіяльності  обох відповідачів, яка полягає в тому, що Мангушське об*єднане управління Пенсійного фонду України  протиправно не виплатило їй пенсію  за період з 01 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року, а Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Харків) , де головним державним виконавцем  Григорян Т.Ю. в порушення  ст.18 Закону України « Про виконавче провадження»,  не забезпечило виконання судового рішення в повному обсязі, безпідставно завершило виконавчі дії та повернуло виконавчий лист до суду, як такий, що фактичного виконаний в повному обсязі, тобто проігнорувавши свої основні обов`язки щодо вжиття передбачених законодавством заходів щодо примусового виконання ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчинення виконавчих дій задля забезпечення обов`язковості виконання судового рішення, адекватної та справедливої сатисфакції ОСОБА_1 за тривале безпідставне грубе порушення своїх фундаментальних прав не отримала і тому вважає, що відповідачі за цим позовом повинні відповідати за завдану їй моральну шкоду.
         Протиправність дій  пенсійного фонду  встановлена  рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у справі №220/5409/19.
         Протиправність дій Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), на думку представника позивача, є невиконання державним виконавцем всіх необхідних виконавчих дій та закінчення виконавчого провадження і повернення до суду виконавчого документу, як виконаного, при тій умові, що пенсійним фондом  позивачу так і не були виплачені грошові кошти.
           В обґрунтування розміру моральної шкоди представник позивача посилається на те, що з вини  пенсійного фонду  в житті позивача відбулися вимушені зміни, яка з травня 2018 року до 30 вересня 2018 року не отримувала свою пенсію, яка була її єдиним джерелом засобів існування. Зазначена обставина призвела до постійного пошуку коштів для задоволення своїх  життєвих потреб, оплати комунальних послуг, придбання їжі, одягу та інше. Кошти, для задоволення таких потреб, вона була змушена постійно займати у своїх родичів. Обмеження  пенсійним фондом  доступу до свого законного джерела існування та неможливість придбання  необхідних для задоволення базових потреб речей призводило до погіршення стану здоров`я, головного болю, відчуття страху за своє майбутнє, приниження її гідності в своїх очах, постійного стресу. Задля захисту своїх прав та законних інтересів позивач була змушена звертатися за допомогою правозахисників до органу правосуддя, проходити процедуру судового оскарження незаконного припинення та невиплати боргу з пенсії, що також викликало негативні емоції з боку позивача. Навіть після рішення суду, яким  пенсійний фонд  було зобов`язано поновити права позивача та здійснити виплату пенсії за минулий час, останній проігнорував обов`язок його виконання та продовжив стверджувати, що виплату боргу здійснить колись, за умови прийняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку для виплати боргів з пенсії пенсіонерам з числа внутрішньо переміщених осіб. 
     Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Харків)  в особі  державного виконавця взагалі формально поставився до свого обов`язку, не вживаючи необхідних дій, задовольнився відпискою  пенсійного фонду  про повне виконання судового рішення, за умови, що нічого окрім нарахування боргу не було виконане, не забезпечив виконання судового рішення, закінчив виконавче провадження та повернув виконавчий документ до суду як виконаний в повному обсязі, чим продемонстрував неефективність судового захисту та запроваджених державою інструментів захисту прав людини.
           Враховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину її душевних страждань внаслідок протиправної бездіяльності пенсійного фонду щодо невиплати пенсії за минулий час та неналежного примусового виконання судового рішення державним виконавцем , з урахуванням вимог розумності і справедливості, просила стягнути із Державного бюджету України на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн , завдану протиправною бездіяльністю  пенсійного фонду   та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн , завдану неналежним примусовим виконанням судового рішення державним виконавцем . 

            Рішенням Першотравневого  районного  суду  Донецької області  від 23 червня 2021 року  позовні вимоги ОСОБА_1 , від імені і в інтересах якої діє адвокат Щеголь С. К. , до Держави Україна в особі Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.
           Стягнуто  з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1   5000 грн. компенсації за завдану моральну шкоду внаслідок протиправної поведінки Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.
           В задоволенні  вимог   до Держави Україна в особі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про відшкодування моральної шкоди – відмовлено .
           Стягнуто з Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області у дохід держави судовий збір в сумі 908 грн. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Щеголь С.К., просить скасувати рішення суду  в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди Державою Україна в особі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Харків) та ухвалити нове рішення ,яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі,посилаючись на порушення норм матеріального (має місце неправильне тлумачення закону ) та процесуального права . Вважає,що вказане рішення суду є незаконним, необгрунтованим, несправедливим та підлягає скасуванню з постановленням нового рішення. 

Заперечення на апеляційну скаргу  представника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) ,головного державного виконавця Григорян Г.Ю. мотивовані  необґрунтованістю апеляційної скарги. Зокрема,зазначили,що в позовній заяві передчасно були зазначені висловлення представника позивача щодо протиправності бездіяльності відповідача. Позивач та його представник не звертався до суду за оскарженням постанови про закінчення виконавчого провадження,або для встановлення бездіяльності державного виконавця. Також,жодного разу не звертались до відділу із заявами про хід виконання виконавчого провадження,або зі скаргами до начальника відділу в порядку ст.74 Закону України « Про виконавче провадження» . Крім того,відповідно до ст.28 Закону України « Про виконавче провадження» державним виконавцем постанова про закінчення виконавчого провадження була скерована простою кореспонденцією. До відділу лист з постановою не повертався,що свідчить про отримання позивачем зазначеної постанови.Позивач посилається у позовній заяві лише на своє розуміння діючого законодавства та практику Європейського суду з прав людини. Наведені  законодавчі акти лише надають право на відшкодування моральної шкоди,а судові справи Європейського суду,наведені позивачем,не є тотожними справі яка наразі розглядається судом. У зв*язку  з тим,що в діях відповідача жодним чином не прослідковується вчинення моральної шкоди позивачу,а сам позивач не надав жодних доказів,які б підтверджували моральні страждання,приниження честі та гідності,не наведено якихось наслідків протиправної поведінки,фактів розладу здоров*я позивача,не прослідковуються зміни у способі життя позивача у зв*язку із вчиненням щодо нього протиправних дій ,вважають,що сам факт завдання позивачу моральної шкоди відсутній. Також відсутні будь-які докази та обґрунтування розміру моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. Просили в задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі,рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 23 червня 2021 року залишити без змін. 
Інші учасники  правом надання відзиву  на апеляційну скаргу не скористалися.  Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду  першої інстанції.

У судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Щеголь С.К. не з*явилися,належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання судової повістки, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та шляхом отримання телефонограми (а.с.201,221 ).
У судове  засідання апеляційного суду  представники  відповідачів  Мангушського об*єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області  та Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) не з*явилися, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання судової повістки, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.220,222).
             Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про день та час розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права. Між тим,  з урахуванням належного повідомлення всіх учасників справи про дату, час і місце розгляду справи, суд апеляційної інстанції  не вбачає перешкод для розгляду справи. Учасники розгляду справи   з клопотаннями про можливість взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції , зокрема, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, враховуючи приписи ст. 212 ЦПК України, не зверталися.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
У зв*язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи ,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось  (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача,  дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга  задоволенню не підлягає  з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
             Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
            Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.           Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з*ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
             Таким вимогам закону судове рішення  відповідає.
            Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_1   (а.с. 8-9), згідно з довідкою від 17 жовтня 2016  року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України (а.с. 10) та з 01 січня 2002  року  та пожиттєво отримує пенсію за віком Список 2 (а.с. 11).
            У період з 01 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року Мангушське об*єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області  не нараховувало та не виплачувало ОСОБА_1 пенсію,  у зв`язку з чим вона звернулася до суду із адміністративним позовом.
             На підставі виконавчого листа № 200/5409/19-а, виданого 25 вересня 2019  року Донецьким окружним адміністративним судом, про зобов`язання Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області виплатити пенсію  ОСОБА_1   та сплатити заборгованість з 01 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області Григорян Г.Ю.  15 жовтня 2019 року було відкрито виконавче провадження ВП № 60300933 (а.с. 12).
           Постановою про передачу виконавчого провадження від 08 січня 2020  року головний державний виконавець Григорян Г.Ю. передав виконавчий лист № 200/5409/19-а до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 16-17) та постановою про прийняття виконавчого провадження від 10 січня 2020 року прийняте виконавче провадження №  60300933 з примусового виконання виконавчого листа №200/5409/19-а (а.с. 18-19).
            Постановою про закінчення виконавчого провадження від 28 січня 2020 року  головним державним виконавцем відділу примусового виконання  рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків ) Григорян Г.Ю.,  виконавче провадження  № 60300933  з примусового виконання виконавчого листа №200/5409/19-а, виданого Донецьким окружним адміністративним судом, на підставі п.9 ч.1 ст.39,ст.40 Закону України « Про виконавче провадження « закінчено.
           Зі змісту  постанови  державного виконавця вбачається , що згідно листа від 31 жовтня 2019  року  № 3823/12 Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області рішення суду виконане . Поновлена виплата поточної пенсії, виплата нарахованої пенсії за минулі періоди буде здійснена в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (а.с. 20-21).                 
           Задовольняючи частково позовні вимоги,та стягуючи з  Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 5 000 грн компенсації за завдану моральну шкоду внаслідок протиправної поведінки Мангушського об*єднаного управління  Пенсійного фонду України Донецької області ,суд першої інстанції  врахував доводи позивача щодо наявності підстав для стягнення моральної шкоди з пенсійного фонду , які обґрунтовані безпідставним припиненням виплати пенсії з 01 травня 2018 року , що зумовило обставини, які вимагали від позивача додаткових зусиль по організації власного життя в зв`язку з позбавленням єдиного джерела доходу. За для захисту своїх прав вона була вимушена звертатися за допомогою правозахисників, оскаржувати незаконні дії  пенсійного фонду в суді , і навіть після ухвалення судом рішення про стягнення з вказаного відповідача заборгованості, заборгованість досі не виплачена. Суд вважав  обґрунтованими доводи позивача на підтвердження факту заподіяння вказаним відповідачем  моральних страждань внаслідок припинення виплати пенсії, проте  не погодився з надмірним розміром  заявленої позивачем суми моральної шкоди та вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди позивачу  з відповідача пенсійного фонду ,врахував  обставини справи, ступінь вини вказаного відповідача, роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», норми ст. 23 ЦК України, та вважав , що сума 5 000 грн  буде достатньою і розумною компенсацією такої шкоди.
         Відмовляючи у задоволенні позовних вимог  щодо відшкодування моральної шкоди Державою Україна в особі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), суд першої інстанції виходив з того,що  предметом позову  у вказаній частині  є стягнення з вказаного відповідача  моральної шкоди, завданої його бездіяльністю. Підставою позовних вимог представник позивача зазначає, що вказаний відповідач  в особі своєї посадової особи формально поставився до своїх обов`язків, не вжив необхідних дій, задовольнився відпискою пенсійного фонду  про повне виконання судового рішення, не забезпечивши виконання судового рішення, закінчив виконавче провадження та повернув виконавчий документ до суду як виконаний в повному обсязі, що призвело до отримання позивачем  моральної шкоди.Суд першої інстанції зазначив , що позивачем  не надано належних доказів на підтвердження протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця  яким, як правило, є відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, а тому у зв*язку з недоведеністю та необгрунтованістю вимог підстави для задоволення позовних вимог у вказаній частині  відсутні .
      Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи .
         На спростування доводів апеляційної скарги слід зазначити про таке.
         З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається,що рішенням  Донецького  окружного  адміністративного  суду від 26 червня 2019 року  по адміністративній справі № 200/5409/19-а позовні вимоги ОСОБА_1 до Мангушського об*єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дії,зобов*язання вчинити певні дії задоволено частково.Визнано протиправними дії Мангушського об*єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення пенсійних виплат ОСОБА_2 з 01 травня 2018 року ,визнано протиправною бездіяльність Мангушського об*єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_2 за період з 01 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року та зобов*язано Мангушське об*єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплатити пенсію ОСОБА_1 та  сплатити заборгованість з 01 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року . 
        Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року апеляційну скаргу Мангушського об*єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у справі № 200/5409/19-а за позовом ОСОБА_1 до Мангушського об*єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною,зобов*язання вчинити певні дії повернуто заявникові. 
          За змістом статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
           Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
          Частинами 1-3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
        Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
         Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
        З урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.
       Так,суд першої інстанції , враховуючи викладене, надав вірну оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, та вірно визначив норми матеріального права, якими вони регулюються, і дійшов обґрунтованого висновку про те, що неправомірність дій відповідача Мангушського об*єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області,  якими порушені права позивача, підтверджується висновком викладеним в рішенні Донецького  окружного  адміністративного  суду  у справі  № 200/5409/19-а  від  26 червня 2019 року , внаслідок чого позивач відчув негативні емоції та вимушений був докласти певних зусиль для відновлення свого порушеного права, що завдало йому моральні страждання.
       Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди,суд першої інстанції  взяв до уваги, що позивач дійсно був вимушений вживати певні заходи щодо відновлення свого порушеного права, а саме оскаржувати дії відповідача до суду.
           Слід зазначити  на практику Європейського Суду з прав людини, який зазначав, що порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89; від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).
          Аналогічний висновок міститься також в постанові Верховного Суду  від 24 березня 2020 року у справі № 818/607/17, де зазначено, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить її головним конституційним обов`язкам (ст.ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини. Навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди.
       Позивач саме посилався на факт порушення свого права державним органом, яким є вищевказаний відповідач, та на надмірну тривалість такого порушення, що викликало у позивача негативні емоції, які досягли рівня страждань та приниження та завдали йому моральної шкоди.
           Враховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань, яких зазнала ОСОБА_1   внаслідок протиправних дій щодо припинення пенсійних виплат , та з врахуванням вимог розумності, виваженості і справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на користь позивача з Державного бюджету України підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 5 000 грн.
            На думку суду апеляційної інстанції , визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини посадових осіб пенсійного фонду  у завданні моральної шкоди, і є адекватним засобом для відшкодування душевних страждань і справедливою сатисфакцією.
              Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника позивача в частині стягнутого  розміру моральної шкоди  не є слушною ,оскільки його доводи не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції  від  23 червня 2021 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, підтверджених тими доказами, які були досліджені в ході судового  розгляду даної справи. 
          Доводи апеляційної скарги в частині скасування  рішення щодо відмови у задоволенні  позовних вимог про відшкодування моральної шкоди Державою України в особі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) відхиляються судом апеляційної інстанції у зв*язку з тим,що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України  «Про виконавче провадження» .
          Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.     
          Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.
         Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.
          Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування.
          Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).
           Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків.
           Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2005 року у справі №32/421.
          Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.
          Як неодноразово зазначав у своїх постановах Верховний Суд, при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження, суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, частини другої статті 87 Закону України « Про виконавче провадження» , а також статей 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.
           Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.
           Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 
            Відповідно до чіткої і усталеної практики Європейського Суду з прав людини, право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі Горнсбі проти Греції). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.
         В одній з перших справ проти України, в якій Європейський Суд з прав людини розглядав питання наявності ефективних засобів юридичного захисту щодо скарг на тривале невиконання судових рішень, суд нагадав свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Войтенко проти України від 29 червня 2004 року №18966/02).
          Забезпечення адекватного та достатнього відшкодування за невиконання або несвоєчасне виконання рішень національних судів є прямим обов`язковим держави. При цьому, держава, запровадивши компенсаторний засіб юридичного захисту, має подбати про те, щоб такий засіб не вважався неефективним.
         Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.
          Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. 
          Разом з тим,обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності  діяння та причинно-наслідкового  зв`язку між ними покладається на позивача. 
          Відсутність однієї із складових цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.
          Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом.
         Оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження  протиправних (неправомірних) рішень,дій чи бездіяльності державного виконавця  у процесі виконання судового рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності  усіх складових цивільно-правової відповідальності, що не дає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1   про відшкодування моральної шкоди завданої неналежним примусовим виконання судового рішення державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків).
           Інші  доводи викладені в апеляційній скарзі фактично дублюють вимоги викладені у позовній заяві ,  висновків суду вони не спростовують та на їх правильність не впливають.
         Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
          Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).
        Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду позивачем  та його представником не надано і в суді апеляційної інстанції.
         Обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.        
        За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.Аргументи відзиву на апеляційну скаргу є прийнятними та заслуговують на увагу.
          Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
         Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд  та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення, постановлено відповідно до вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Згідно зі до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до положень частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки,відповідно до п.13 ч.2 ст.3 Закону України « Про судовий збір» позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору , оскаржуване судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга - без задоволення, питання про розподіл судових витрат апеляційний суд не вирішує.
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382  ЦПК України, апеляційний суд – 

                                                                   П О С Т А Н О В И В  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Щеголь Сергій  Костянтинович , залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду Донецької області від  23 червня 2021 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст постанови складений 13 жовтня 2021 року . 

Судді :