Дата документу 01.12.2021 Справа № 334/9351/15-ц

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 334/9351/15-ц	Головуючий у 1-й інстанції Турбіна Т.Ф. Повний текст рішення складено 16.10.2020 року.	
Пр. № 22-ц/807/1270/21	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2021 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С.
суддів                                        Маловічко С.В., Подліянової Г.С.
за участі секретаря                                Путій Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування вартості безпідставно набутого майна, інфляційних втрат, трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання
ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1  звернувся до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 2-3), який в подальшому уточнив (т.с. 1 а.с. 147-148) та в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь 494969,22 грн., яка складається з суми боргу 224400,00 грн., індексу інфляції 222559,92 грн. та 3% річних 48009,30 грн. за період з 13.03.2012 року по 01.05.2019 року, а також стягнути судові витрати по справі.
В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 10 листопада 2011 року на підставі усної домовленості про продаж автомобіля він видав нотаріально посвідчену довіреність на ім`я ОСОБА_3 , якою уповноважив продати належний на праві власності автомобіль Toyota Tundra, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та передав відповідачу автомобіль для реалізації.
В жовтні 2012 року позивачу стало відомо, що ОСОБА_3 автомобіль зняв з обліку в органах ДАІ, але гроші за проданий автомобіль позивачу не передав.
26 жовтня 2012 року та 11 грудня 2012 року позивач звертався до Куйбишівського РВ УМВС України в Запорізькій області з заявою про розшук належного йому майна, заяву внесено до ЄРДР 14.12.2012 року. Постановою від 30 листопада 2014 року кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю складу кримінального правопорушення. 
Згідно з довідкою-рахунком серії ДПІ № 521629 від 13.03.2012, автомобіль продано 13.03.2012 року за ціною 224400,00 грн., які відповідач безпідставно набув від реалізації належного позивачу майна.
До теперішнього часу ОСОБА_3 грошей за проданий автомобіль не повернув, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача кошти отримані від реалізації його автомобіля в розмірі 224400,00 грн., інфляційні втрати, які на час звернення із позовом до суду склали 149899,20 грн., а також 3% річних від суми боргу за період з 13.03.2012 по 20.10.2015 в розмірі 23700,33 грн., а всього 397999,53 грн.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Лисенко Л.І. (т.с 1 а.с. 18).
В автоматизованому порядку суддею Ісаковим Д.О. у цій справі замінено суддю Лихосенко Л.І. у зв`язку із закінченням повноважень останньої через прийняття її відставки (т.с. 1 а.с. 91-92)
В автоматизованому порядку суддею Турбіною Т.Ф. у цій справі замінено суддю Ісакова Д.О. у зв`язку із закінченням п`ятирічного терміну повноважень останнього (т.с. 1 а.с. 125-126).
Ухвалою суду першої інстанції дану цивільну справу прийнято до провадження (а.с. 127).
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2020 року (т.с. 1 а.с. 209-210) у задоволенні позову ОСОБА_1 у цій справі відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 227-231) просив рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позов позивача задовольнити.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С. (т.с. 1 а.с. 246).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (т.с. 1 а.с. 246), дану справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 1 а.с. 247), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів, а також щорічної відпустки судді-доповідача (т.с. 2 а.с. 8).
Відповідач не скористався своїм правом на подачу апеляційному суду відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі у встановлений апеляційним судом строк та станом на час її розгляду апеляційним судом. 
Проте, за змістом ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
У судовому засіданні 04 серпня 2021 року апеляційним судом було розпочато розгляд цієї справи по суті за відсутністю сторони позивача за присутністю сторони відповідача: заслухано доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та представника останнього, роз`яснено апеляційним судом останнім в порядку ст. 12 ч. 5 ЦПК України їх право надати (не надати) апеляційному суду у матеріали цієї справи докази того, хто саме, коли і в якій сумі отримав кошти за автомобіль позивача за результатами продажу 13.03.2012 року останнього на підставі довіреності ОСОБА_3 та докази отримання цих коштів саме позивачем ОСОБА_1  чи будь-якою третьою особою, а також наслідки ненадання цих доказів, а саме: апеляційний суд буде переглядати законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі за наявними у цій справі матеріалами та доказами, у подальшому у розгляді цієї справи оголошено перерву в порядку часткового задоволення клопотання представника позивача про його відкладення через її хворобу (т.с. 2 а.с. 10). 
Відповідач подав апеляційному суду через канцелярію письмові пояснення у цій справі із додатками (т.с. 2 а.с. 21-25).
У судовому засіданні 24 листопада 2021 року (т.с. 2 а.с. 31-32) продовжено розгляд цієї справи апеляційним судом: заслухано пояснення позивача та представника останнього, додаткові пояснення відповідача та представника останнього, у розгляді цієї справи оголошено перерву у зв`язку із потребою додаткового дослідження апеляційним судом матеріалів цієї справі.
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді – доповідача, додаткові пояснення всіх учасників цієї справи, а саме: позивача ОСОБА_1 , представника останнього – адвоката Косякової З.М. (т.с. 2 а.см. 26), відповідача ОСОБА_3 та представника останнього – адвоката Пуденкова О.М. (т.с. 2 а.с. 11), які на запитання апеляційного суду визнали, що у матеріалах цієї справи містяться численні описки у прізвищі відповідача замість правильного «    ОСОБА_4 » зазначено неправильно «    ОСОБА_5 », перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити …нове рішення.
В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови. 
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України та виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, зазначені в позовній заяві.
Оскільки, судом першої інстанції було встановлено, що 10.11.2011 року ОСОБА_1 підписав довіреність посвідчену приватним нотаріусом Ярошенко С.В., реєстровий № 988, якою уповноважив ОСОБА_3 бути представником з питань пов`язаних зі вчинення правочинів, щодо користування, експлуатації та продажу (за ціну та на інших умовах за його розсудом) належного ОСОБА_1 на праві власності автомобіля Toyota Tundra, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , для чого надано право в тому числі одержувати належні  ОСОБА_1  за результатами згаданих правочинів грошові суми. Довіреність видана з правом передоручення, строком на три роки до 10.11.2014 (т.с. 1 а.с.4).
Належність ОСОБА_1 на праві власності автомобіля Toyota Tundra, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (т.с. 1 а.с.5).
З відповіді начальника ЦНППВАЗ 2308 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області на ім`я старшого слідчого СВ Куйбишевського РВ ГУМВС України в Запорізькій області вбачається, що 08.12.2011 року автомобіль Toyota Tundra, 2007 р.в., дреж. № НОМЕР_1 , знято з обліку для реалізації за дорученням ВРН 605552 від 10.11.2011р., посвідченим приватним нотаріусом Межовим А.В., від імені власника ОСОБА_1  діяв ОСОБА_3  (т.с. 1 а.с.7).
Вказане підтверджується реєстраційною карткою обліку транспортного засобу (копія т.с. 1 а.с.85). 
Під час розгляду справи  ОСОБА_1 пояснював, що він особисто передавав органам ВДАІ реєстраційні номери на зберігання, коли автомобіль Toyota Tundra, 2007 р.в., дреж. номер НОМЕР_1 , в грудні 2011 року знімався з реєстраційного обліку, для подальшого його продажу.
Згідно із доводами відповідача, 08.12.2011, в момент зняття з обліку транспортного засобу Toyota Tundra ОСОБА_1 був присутній особисто, оскільки при передачі державних номерів до Пологівського МРЕВ самостійно писав заяву на їх зберігання відповідно до п.40 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей,причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, яким передбачено, що зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в сервісному центрі МВС на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду.
За повідомленням територіального сервісного центру №2345 Регіонального сервісного центру в Запорізькій області від 16.03.2016 №31/8-177, на запит суду надати справу ОСОБА_1 від 08.12.2011 про здачу державних номерних знаків НОМЕР_1 на зберігання не має можливості, у зв`язку із закінченням терміну зберігання (т.с. 1 а.с.71). 
10.12.2011 між ОСОБА_3 і ТОВ «Автомобільні аукціони» було укладено договір про надання послуг № 10-12-11, де в п. 1.3. визначено, що під час дії даного договору автомобіль повинен зберігатися на спеціально призначеній для зберігання транспортних засобів території за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 24, з моменту отримання автомобіля від замовника за актом приймання - передачі і до моменту його передачі покупцю чи повернення замовнику (т.с. 1 а.с.35-39).
Згідно із актом-1 приймання-передачі автомобіля від 10.12.2011 автомобіль Toyota Tundra, ключі від автомобіля, транзитні номерні знаки, довіреність на виконання дій (оригінал) передані замовником виконавцю ТОВ «Автомобільні аукціони» (т.с. 1 а.с.40).
Відповідно до п.7.1 договору, виконавець зобов`язаний надати послуги протягом 3 місяців з дня набрання чинності цим договором. Згідно п. 10.1 договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою сторони – юридичної особи. 
За повідомленням ТОВ «Автомобільні аукціони» вих.1 від 18.02.2016, послуги з продажу автомобіля відповідно до договору №10-12-11 від 10.12.2011 надавались у 2011 році, можливо на початку 2012 року. Відповідно до чинного законодавства товариство не зберігає документи більше трьох років, тому не має можливості надати інформацію щодо покупця та вартості даного автомобіля, і підтвердити факт того, що автомобіль був взагалі ними реалізований (т.с. 1 а.с.64). 
Згідно із доводами позову, автомобіль Toyota Tundra був проданий 13.03.2012р. відповідачем, який діяв на підставі виданої йому довіреності від 10.11.2011, ОСОБА_6 за ціною 224400,00 грн. 
В якості доказу продажу відповідачем автомобіля позивач надав довідку-рахунок № НОМЕР_3 , серії ДПІ Голосіївської філії ТОВ «Авто-Холл» від 13.03.2012р., згідно якої ОСОБА_6 продано і видано автомобіль Toyota Tundra (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ), вартістю 224400,00 грн. (копія т.с. 1 а.с.6). Оригінал вказаного документа на вимогу відповідача та суду надано не було. 
Допитаний у якості свідка ОСОБА_6 суду пояснив, що автомобіль Toyota Tundra він придбав в автосалоні у м. Києві, у власника автосалону, яким вважає був ОСОБА_3 . Власника автомобіля він не знав. За умовами договору за придбаний автомобіль він віддав свій автомобіль Suzuki (видав довіреність) і доплатив 5 тисяч доларів США, отримав довідку-рахунок, яку наразі надати він не може, оформив автомобіль на себе. Точну дату і місце, коли і де це відбувалося, він не пам`ятає. Довідку-рахунок ОСОБА_1 він не передавав. Чому у наданій позивачем копії довідки-рахунку не міститься його підпису і зазначена зовсім інша сума він пояснити не може. 
На спростування показів свідка ОСОБА_6 щодо перебування відповідача 13.03.2012 в м. Києві відповідач повідомив, що у вказаний день він знаходився у Бальнеологічній лікарні курорту «Моршин», на підтвердження чого надав заключення лікаря-гастроентеролога цієї лікарні від 13.03.2012 (т.с. 1 а.с. 195).
З Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей вбачається, що 25.10.2012 року припинено дію довіреності від 10.11.2011р., за реєстр. № 988 (т.с. 1 а.с.13).
26.10.2012 ОСОБА_1 звернувся до Куйбишевського РВ ГУМВС України в Запорізькій області з повідомленням, що ОСОБА_3 незаконно використовує його автомобілі Volkswagen, д.н. НОМЕР_4 , і автомобіль Toyota Tundra, д.н. НОМЕР_1 , та просить сприяти їх поверненню (т.с. 1 а.с.12). 
11.12.2012 ОСОБА_1 звернувся до Куйбишевського РВ ГУМВС України в Запорізькій області з повідомленням про вчинення злочину, вказуючи що ОСОБА_3 незаконно використав його автомобіль Volkswagen Touran, д.н. НОМЕР_4 , і автомобіль Toyota Tundra, д.н. НОМЕР_1 , після чого продав їх, завдавши матеріальну шкоду ОСОБА_1 в розмірі 367000,00 грн. За цією заявою були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12012080270000092 (т.с. 1 а.с.10-11).
Постановою слідчого від 30.11.2014 кримінальне провадження №12012080270000092 закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України (т.с. 1 а.с.9). 
Суд першої інстанції критично оцінив надані позивачем копії протоколів допиту ОСОБА_1 і ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні (т.с. 1 а.с. 73- 79, оскільки вони не відповідають вимогам ст. 78 ЦПК України. 
Згідно із постановою слідчого про закриття кримінального провадження, в ході досудового розслідування було встановлено, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини, які випливають з договору позики та його виконання, спори про які вирішуються в цивільному порядку. Також було встановлено, що в провадженні Куйбишевського районного суду Запорізької області знаходилась цивільна права №319/609/14-ц (2/319/191/2014) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
Так, у червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Куйбишевського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики (справа №319/609/14-ц (2/319/191/2014). Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 08 вересня 2015 року (т.с. 1 а.с. 43-115), яке набрало законної сили, з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 21 червня 2011 року грошові кошти в сумі 1802840,25 грн. Рішенням суду встановлено, що між сторонами було укладено договір позики від 21.06.2011, відповідно до якого ОСОБА_3 надав ОСОБА_1 у борг 20000,00 доларів США і 10000,00 євро, при цьому, судом не було взято до уваги в якості доказу про повернення боргу ОСОБА_1 розписку ОСОБА_3 від 17.12.2011 про намір віддати розписку з приводу боргу. 
З позовом про повернення грошових коштів, отриманих за продаж автомобіля, позивач звернувся до суду 26.10.2015 року. Відповідач, заперечуючи проти позову, просив застосувати позовну давність. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України встановлюється, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Суд першої інстанції критично оцінив доводи позивача, що про продаж автомобіля він дізнався у жовтні 2012 року, оскільки жодних фактичних даних щодо цього позивач не наводить і достовірних доказів цього матеріали справи не місять. 
Оцінивши в сукупності надані докази, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що відповідач ОСОБА_3  продав автомобіль Toyota Tundra, 2007 року випуску, ОСОБА_6 на підставі довіреності, виданої ОСОБА_1 10.11.2011, посвідченої приватним нотаріусом Ярошенко С.В., реєстровий № 988, отримав за проданий автомобіль 224400,00 грн. та не повернув отримані кошти власнику, чим безпідставно набув це майно. 
Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. 
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає.
У порушення вимог ст. 12 ч.5 ЦПК України суд першої інстанції не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи, висновки суду першої інстанції у цій справі ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України, та спростовуються матеріалами цієї справи.
Так, апеляційним судом встановлено, що саме ОСОБА_3 з правом передоручення повноважень третім особам ОСОБА_1 видав довіреність 10 листопада 2011 року строком на три роки до 10.11.2014року, у тому числі на продаж вищезазначеного належного йому автомобілю Toyota Tundra, 2007 р.в., № НОМЕР_1  (свідоцтво, копія т.с. 1 а.с.5) з правом одержувати належні йому за результатами згаданих правочинів грошові суми (т.с. 1 копія а.с. 4).
Саме ОСОБА_3 на підставі вказаної довіреності зняв з реєстраційного обліку для реалізації належний позивачеві вищезазначений автомобіль 08.12.2011 року (інформація ЦНППВА 2308 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області - т.с. 1 а.с.7). 
Саме ОСОБА_3 , як замовник, на підставі вищезазначеної довіреності 10.12.2011 уклав договір з ТОВ «Автомобільні аукціони», як виконавцем, про надання послуг № 10-12-11 (т.с. 1 а.с.35-39), за умовами якого виконавець своїми діями має сприяти укладенню договору купівлі-продажу автомобілю між замовником ( ОСОБА_3 ) з третьою особою (надалі іменується – покупець) (п. 1.2 договору), сприяє продажу цього автомобілю (п.2.1), та зберігає автомобіль до його передачі покупцю (п.1.3), а замовник сплачує винагороду виконавцю в день отримання ним (замовником  ОСОБА_3 ) від покупця коштів (п.5.1).
Також апеляційним судом встановлено, що вказаний автомобіль був проданий 13.03.2012р.  ОСОБА_6  (ст. 82 ч. 1 ЦПК України – обставини, які визнаються учасниками справи, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, відповідач ОСОБА_3 у цій справі оспорював лише той факт, що цей продаж здійснений саме ним та що саме він отримував кошти у ОСОБА_6 за автомобіль позивача), який також, зі слів останнього отримав вищезазначену довідку-рахунок у ТОВ «Автомобільні аукціони» та оформив право власності на вищевказаний автомобіль на себе, що у тому числі він підтвердив у суді першої інстанції як свідок (т.с. 1 а.с. 170-172). 
При цьому, свідок ОСОБА_6 був попереджений судом першої інстанції про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України за завідомо неправдиві показання (т.с. 1 а.с. 170).
У матеріалах цієї справи відсутні належні, допустимі докази того, що свідок ОСОБА_6 був притягнутий до кримінальної відповідальності в порядку, встановленому КПК України, за будь-які покази у суді першої інстанції у цій справі. 
Сама по собі заява ОСОБА_3 від 20.05.2020 року до Родільнянського ВП ГУНП в Одеській області (копія т.с. 1 а.с. 194) про вчинення свідком ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 384 КК України, лише в частині його показів про те, що він купив 13.03.2012 року вищевказаний автомобіль у м. Київ у керівника «Автомобільні аукціони» Скачка», де ОСОБА_3 , зі слів останнього, фізично у цей день не міг знаходитись через те, що перебував у цей день у Бальнеологічній лікарні курорту Моршин…, нічого у цій справі не спростовує і не підтверджує.
Оскільки, в силу вимог ст. 82 ч. 6 ЦПК України лише вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності…, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала…, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 
Належним, допустимим доказом вартості продажу автомобілю у цій справі є саме письмовий доказ у цій справі: довідка-рахунок №521629, серії ДПІ Голосіївської філії ТОВ «Авто-Холл» від 13.03.2012р. (копія т.с. 1 а.с.6) та вартість 224400,00 грн., а не пояснення покупця ОСОБА_6 в усній формі у цій частині та будь-яка інша вартість, про яку зазначав покупець, не надаючи належних письмових доказів на підтвердження укладення договору купівлі-продажу вищезазначеного автомобілю позивача на інших умовах (розписка ОСОБА_3 чи іншої третьої особи, у тому числі ТОВ «Автомобільні аукціони» про отримання коштів від свідка (покупця) за вказаний проданий автомобіль в іншій сумі тощо).
Належні допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.
В силу вимог ст. 204 ЦК України (презумпція правомірності правочину) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).
Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_3 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.
Відповідач ОСОБА_3 та його представник не надали суду першої інстанції у цій справі належних, допустимих доказів на підтвердження того факту, що за результатами продажу вищезазначеного автомобілю 13.03.2012 року ОСОБА_1 отримав кошти у сумі 224400,00 грн. особисто: у тому числі безпосередньо від покупця ОСОБА_7 . 
Також, відповідач ОСОБА_3 та його представник не надали суду першої інстанції у цій справі належних, допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 за результатами продажу вищезазначеного автомобілю 13.03.2012 року у будь-який спосіб передав належні ОСОБА_1 224400,00 грн.
Апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 ухиляється у добровільному порядку від передачі цих коштів на користь ОСОБА_1 . 
При цьому, не має значення для вирішення цієї справи судом, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 за рішенням суду, яке набрало законної сили в іншій справі ЄУН 319/609/14 (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), було раніше стягнуто 1802840,25 грн. (т.с. 1 а.с. 30, 34, т.с. 2 а.с. 27-30), та зі слів ОСОБА_3 - ОСОБА_1 останнє досі не виконав.
Оскільки, у матеріалах цієї справи відсутні належні, допустимі докази домовленості між  ОСОБА_1  та ОСОБА_3  (мирової угоди сторін у справі на стадії виконання рішення тощо) про те, що кошти 224400,00 грн., отримані ОСОБА_3 від продажу 13.03.2012 року вищезазначеного автомобілю ОСОБА_1 , будуть зараховані в рахунок погашення вищезазначеної заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_3 на виконання вищезазначеного рішення суду в іншій справі ЄУН 319/609/14.
Апеляційним судом встановлено, що станом на час розгляду цієї справи належні, допустимі докази того, що кошти 224400,00 грн. вже передані ОСОБА_3 ОСОБА_1 , відсутні. 
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.
Не може бути доказом, передбаченим ст. 367 ч.3 ЦПК України, у цій справі надана стороною відповідача апеляційному суду довідка Бальнеологічної лікарні курорту Моршин (консультація лікаря – гастроентеролога) відносно ОСОБА_3  від 13.03.2012 року (т.с. 2 а.с. 23), яка вже надавалась стороною відповідача суду першої інстанції у цій справі (т.с. 1 а.с. 195), та, відповідно, була предметом дослідження суду першої інстанції у цій справі.
Цією довідкою відповідача не може спростовуватись та не спростовується саме факт отримання коштів за результатами продажу вищезазначеного автомобілю  ОСОБА_1  13.03.2012 року, так як договір купівлі-продажу вищезазначеного автомобілю від 13.03.2012 року у письмовій формі, в якому були б виписані порядок та строки розрахунків сторін, не укладався (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), однак належним доказом на підтвердження укладення такого договору купівлі-продажу наявна у матеріалах цієї справи довідка – рахунок від 13.03.2012 року (т.с. 1 а.с. 42), що відповідало на той час вимогам чинного законодавства щодо оформлення договорів купівлі-продажу рухомого майна у вигляді автомобілів.
Не ґрунтуються на належних, допустимих (письмових) доказах доводи відповідача ОСОБА_3 також про те, що кошти за проданий автомобіль позивача могла отримати замість нього будь-яка третя особа, у тому числі ТОВ «Автомобільні аукціони». 
Оскільки, хоча ОСОБА_3 й мав право передоручати свої повноваження за вищезазначеною довіреністю третім особам (т.с. 1 а.с.4). 
Проте, у матеріалах цієї справи відсутні належні, допустимі (письмові докази (копія відповідної нотаріальної довіреності Скачка В.І. на будь-яку третю особу із конкретним ПІБ) того, що він ( ОСОБА_3 ) передоручав в установленому законом порядку будь-яким третім особам продати вказаний автомобіль позивача та отримати належні позивачеві кошти від продажу цього автомобілю. 
ТОВ «Автомобільні аукціони», як виконавець, за вищезазначеним договором із ОСОБА_3 мав лише сприяти такому продажу та не мав права на підставі вищезазначеного договору: 1) на продаж без попередньої згоди ОСОБА_3 , як замовника (п.2.1.10 договору) та 2) на отримання будь-яких коштів від продавця в силу змісту вищезазначеного договору із ОСОБА_3 , як замовником (т.с. 1 а.с. 35-38).
Так, за змістом п. 5.1 вказаного договору т.с. 1 а.с.36) винагорода виконавцеві сплачується на поточний рахунок ТОВ «Автомобільні аукціони», як виконавця, в Банку, ОСОБА_3 , як замовником, в день отримання ним ( ОСОБА_3 ) від покупця коштів.
Крім того, за повідомленням ТОВ «Автомобільні аукціони» вих.1 від 18.02.2016, (т.с. 1 а.с.64) послуги з продажу автомобіля відповідно до договору №10-12-11 від 10.12.2011 надавались у 2011 році, можливо на початку 2012 року, відповідно до чинного законодавства товариство не зберігає документи більше трьох років. 
Однак, в разі, якщо ОСОБА_3 дійсно зробив передоручення на продаж та отримання належних ОСОБА_1 коштів від продажу вищезазначеного автомобілю будь-якій третій особі в усній чи іншій письмовій формі, тобто без дотримання нотаріальної форми, у тому числі ТОВ «Автомобільні аукціони» та інш., (хоча належні, допустимі докази цього у цій справі відсутні), то це при вищевикладених встановлених апеляційним судом не звільняє саме ОСОБА_3 обов`язку повернути ОСОБА_1 кошти в сумі 224400,00 грн. на підставі ст. 1212 ЦК України.
Оскільки, будь-які відносини ОСОБА_3 з третіми особами з приводу продажу вищезазначеного автомобілю позивача та отримання належних позивачеві коштів за відсутності відповідної нотаріально посвідченої довіреності про це не впливають на правильність вирішення цієї справи судом. 
А тому, за рішенням у цій справі апеляційний суд має стягнути на підставі ст. 1212 ЦК України вищезазначені кошти у сумі 224400,00 грн. саме зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 . 
Враховуючи, що ці кошти зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у цій справі стягуються апеляційним судом саме на підставі ст. 1212 ЦК України (збереження майна без достатньої правової підстави), а не в порядку виконання останнім ( ОСОБА_3 ) будь-якого зобов`язання (наприклад, договору доручення із ОСОБА_1 з конкретним строком його виконання (продажу автомобілю та отримання коштів за цей автомобіль) – ст. 1000 ЦК України тощо), то правові підстави для нарахування ОСОБА_1 та стягнення судом зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у цій справі в порядку ст. 625 ЦК України (відповідальність за порушення грошового зобов`язання) будь-яких інфляційних втрат та 3 % річних, відсутні.
А тому, апеляційний суд відмовляє у цій справі позивачу ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення сум в порядку ст. 625 ЦК України (індексу інфляції 222559,92 грн. та 3% річних 48009,30 грн. за період з 13.03.2012 року по 01.05.2019 року – уточнений позов т.с. 1 а.с. 147) за їх необґрунтованістю. 
В разі відмови позивачеві у задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_3 про стягнення сум в порядку ст. 625 ЦК України за їх необґрунтованістю, позовна давність у цій справі у цій частині не може бути застосована апеляційним судом за заявою відповідача у суді першої інстанції (т.с. 1 а.с. 82-83), оскільки право позивача відповідачем у цій справі у цій частині відповідачем не порушено.
Щодо заяви відповідача ОСОБА_3 про застосування позовної давності (т.с. 1 а.с. 82-83) до позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення 224400,00 грн., як безпідставно набутого майна, в порядку ст. 1212 ЦК України, які підлягають задоволенню у цій справі у повному обсязі.
Апеляційний суд вважає, що ці позовні вимоги позивача ОСОБА_1 у цій справі заявлені до відповідача ОСОБА_3 з дотриманням трирічного (загального) строку позовної давності, тому підстави для застосування останньої судом у цій справі у цій частині відсутні, виходячи з такого.
Оскільки, ОСОБА_1 дізнався про продаж 13.03.2012 року свого вищезазначеного автомобілю ОСОБА_3 лише 25.10.2012 року (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні).
Та:
- одразу 25.10.2012 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса про припинення дії вищезазначеної довіреності ОСОБА_3  (витяг від 25.10.2012 року про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей, копія т.с. 1 а.с. 13);
- 26.10.2012 ОСОБА_1 звернувся до Куйбишевського РВ ГУМВС України в Запорізькій області з повідомленням, що ОСОБА_3  незаконно використовує його … автомобіль Toyota Tundra, д.н. НОМЕР_1 та просив сприяти його поверненню (т.с. 1 а.с.12), 
- 11.12.2012 ОСОБА_1 звернувся до Куйбишевського РВ ГУМВС України в Запорізькій області з повідомленням про вчинення злочину, вказуючи що  ОСОБА_3  незаконно використав його автомобіль …Toyota Tundra, д.н. НОМЕР_1 , після чого продав його, завдавши йому матеріальну шкоду… (витяг із Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12012080270000092 - т.с. 1 а.с.10-11);
- постановою слідчого від 30.11.2014 кримінальне провадження №12012080270000092 закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, а між  ОСОБА_3  з однієї сторони та  ОСОБА_1  з іншої сторони виникли цивільні відносини, спори про які вирішуються в цивільному порядку місцевим судом загальної юрисдикції (т.с. 1 а.с.9). 
Оскільки, зняття автомобілю з реєстраційного обліку для реалізації (08.12.2011 року за участю позивача  ОСОБА_1 , який особисто передавав ВДАІ реєстраційні номери на зберігання) та реалізація автомобілю (13.03.2012 року без участі та без повідомлення про це ОСОБА_1 ; належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні) відбувались у різні дати.
20.10.2015 року ОСОБА_1 поштою (конверт з відміткою поштового відділення т.с. 1 а.с. 16) звернувся до суду із вищезазначеним позовом до ОСОБА_3 , який фактично надійшов на адресу суду першої інстанції 26.10.2015 року (відмітка суду першої інстанції на позові -т.с. 1 а.с. 2), тобто в межах трирічного (загального) строку позовної давності з дати, коли позивач дізнався про своє порушене право – 25.10.2012 року.
В силу вимог ст. 124 ч. 6 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року) (аналог – ст. 70 ч. 6 ЦПК України в редакції, чинній до 15.12.2017 року) строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява…інші документи … здані на пошту …
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.
За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2020 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 224400,00 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити.
Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 1, 13 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги позивача частково при вищевикладених обставинах у цій справі, останній має право на компенсацію за рахунок відповідача судового збору пропорційно до суми задоволених позовних вимог у розмірі 5331,51 грн. (розрахунок: судовий збір за подачу позову 3980,00 грн. (т.с. 1 а.с. 1) + судовий збір за апеляційну скаргу 7424,53 грн. (т.с. 1 а.с. 243)= 11404,53 грн. *сума задоволених вимог 224400,00 грн. /сума заявлених вимог 494969,22 грн. (т.с. 1 а.с. 147-148).
Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 141, 367-368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2020 року у цій справі скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1  задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) 224400,00 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 5331,51 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 07.12.2021 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.