УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/10924/21 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М. 
Категорія 83 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й., 
з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.                
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №295/10924/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Департаменту реєстрації Житомирської міської ради, третя особа - Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про зняття арешту з майна,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира, постановлену 05 жовтня 2021 року суддею Лєдньовим Д.М. у м. Житомирі, повний текст ухвали складено 05 жовтня 2021 року,

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 та Департаменту реєстрації Житомирської міської ради, у якому просила зняти (скасувати) арешт з усього належного їй нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який накладено на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Феодосійського міського управління юстиції від 17 жовтня 2012 року (АР Крим): з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: реєстраційний номер обтяження 13148109, зареєстрованого 22 жовтня 2012 року за №12148109, реєстратором: Кримська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава: постанова про арешт майна боржника б/н, виданий 17 жовтня 2012 року ВДВС Феодосійського МУЮ, який перенесено в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно 16 вересня 2013 року: номер запису обтяження 2513564 (спеціальний розділ), дата та час реєстрації: 22 жовтня 2012 року 16:53:55, державний реєстратор: Сіверіна К.М., реєстраційна служба Феодосійського міського управління юстиції АР Крим, підстава: постанова про арешт майна боржника б/н, виданий 17 жовтня 2012 року ВДВС Феодосійського МУЮ.
В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником частини житлового будинку по АДРЕСА_1 .
З інформації з Державного реєстру речових прав від 08 липня 2021 року їй стало відомо, що постановою Відділу державної виконавчої служби Феодосійського міського управління юстиції (далі - ВДВС Феодосійського МУЮ) від 17 жовтня 2012 року на все належне їй нерухоме майно, накладено арешт із забороною відчуження, у зв`язку з наявною у неї перед ОСОБА_2 заборгованості у сумі 1294,60 грн. Проте, така заборгованість нею була погашена 23 жовтня 2012 року, що було підставою для вирішення питання про зняття арешту з належного їй майна.
За повідомленням Мінюсту первинні документи виконавчих проваджень на паперових носіях залишились перебувати на території АР Крим і з об`єктивних причин можливість їх витребування відсутня.
З питання припинення заходів примусового виконання Мінюстом надано рекомендацію звернутись до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса).
За наслідком звернення до відповідної установи нею отримано відповідь про те, що орган не є правонаступником органів ДВС АР Крим. У відповіді також зауважено про відсутність можливостей відновлення закінченого виконавчого провадження.
Оскільки у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у обтяженні за реєстраційним номером 13148109 у документах відсутня електронна копія документа, на підставі якої зареєстроване обтяження, неможливо встановити, в якому виконавчому провадженні винесено постанову від 17.10.2012 року про арешт майна боржника.
В позовній заяві ОСОБА_1 посилається на нормативне врегулювання питань реєстрації обтяжень та їх припинення, наведених у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вказує на існування підстав для зняття арешту майна, що полягають у фактичному завершенні виконавчого провадження, відсутності боргових зобов`язань, та просить зняти (скасувати) арешт із забороню відчуження з усього належного їй нерухомого майна, оскільки продовження забезпечувальної дії виконання рішення у виді арешту на майно, безпідставно порушує право на вільне володіння та розпорядження майном, обмежуючи її право власності.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 05 жовтня 2021 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Департаменту реєстрації Житомирської міської ради, третя особа - Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про зняття арешту з майна. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На її думку, суд першої інстанції не врахував вказані нею обставини справи та дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі, оскільки вона не могла застосувати такий спосіб захисту своїх прав, як подача скарги згідно ст. 447 ЦПК України на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця у зв`язку з відсутністю виконавчого провадження. В той же час арешт може бути знятий за рішенням суду згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у позовному провадженні з урахуванням підстав та предмета позову. Тому, вважає, що з огляду на обставини справи, ефективним способом захисту її прав є усунення перешкод у розпорядженні належним їй нерухомим майном шляхом зняття з нього арешту у позовному провадженні. 
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали із зазначених у ній підстав.
Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші її учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником 16/100 ід. частин житлового будинку АДРЕСА_1 .
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що в розділі відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстроване обтяження № 13148109 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17 жовтня 2012 року ВДВС Феодосійського МУЮ. Відомості про арешт перенесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером обтяження 2513564 (а.с.15-20). 
Відповідно до копії постанови державного виконавця ВДВС Феодосійського МУЮ від 17 жовтня 2012 року, встановлено, що на виконання виконавчого листа №2/0121/1152/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 1294,60 грн накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с.23).
Наявними у справі квитанціями № 349 та 350 від 23 жовтня 2012 року підтверджено перерахування ОСОБА_1 коштів в сумі 1456,78 грн на користь ВДВС Феодосійського МУЮ (а.с.24).
Листом Міністерства юстиції України від 15 липня 2021 року позивачку повідомлено, що згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у ВДВС Феодосійського МУЮ з 14 червня 2012 року перебувало виконавче провадження № 34048212 по виконанню виконавчого листа Феодосійського міського суду від 04 квітня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів у сумі 1294,60 грн. 28 грудня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с.26-30). У даному листі зазначено, що згідно Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5 виконання рішень щодо боржників, які знаходяться на території, яка відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є тимчасово окупованою територією України, здійснюється відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. Також роз`яснено позивачці право звернутись до цього органу щодо вирішення питання зняття арешту. 
З матеріалів справи також вбачається, що 23 липня 2021 року ОСОБА_1 подала до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) заяву про відновлення виконавчого провадження №34048212, у зв`язку з необхідністю припинення заходів примусового виконання (зняття арешту на майно). Проте, листом №16623 від 04 серпня 2021 року, їй роз`яснено, що підстави для прийняття рішення про вилучення обтяження за реєстровим №13148109 по закінченому виконавчому провадженню №34048212, за яким скасовуються заходи примусового виконання рішень органом виконавчої служби, яким прийнято відповідне рішення відсутні. Крім того, зазначено, що: Відділ не є правонаступником органів ДВС АР Крим та м.Севастополь; виконавчі провадження чи будь-які інші документи, які перебували на території АР Крим та м. Севастополь до Відділу не передавались та не перебували на виконанні у Відділі; підстав для відновлення виконавчого провадження, згідно вимог Закону немає; відсутня електронна копія документа, на підставі якої зареєстроване обтяження; неможливо встановити, в якому виконавчому провадженні винесено постанову від 17 жовтня 2012 року про арешт майна боржника (а.с.31-35).
Відповідно до довідки №82110 від 26 липня 2021 року на виконанні у Богунському відділі державної виконавчої служби у м.Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) виконавчі документи щодо ОСОБА_1 відсутні (а.с.39).
За змістом ст. 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. 
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Стаття 447 ЦПК України передбачає, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».
Встановивши, що позивачка була боржником у виконавчому провадженні, суд першої інстанції правильно врахував, що ОСОБА_1 не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, і остання не може виступати позивачем у цій справі й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, а отже, провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.
Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19), у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), у постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20 (провадження № 61-882св21) та у постанові Верховного Суду від  08 вересня 2021 року у справі №369/3757/20 (провадження № 61-3588св21).
Аргументи апеляційної скарги є аналогічними доводам, зазначеним в позовній заяві, зводяться до власного тлумачення норм матеріального права та не спростовують висновку суду першої інстанції, обґрунтовано викладеного у мотивувальній частині судового рішення, який не потребує додаткового правового аналізу.
Зі скаргою на дії державного виконавця, зокрема відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), як сторона виконавчого провадження в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, ОСОБА_1 не зверталася. 
Відсутність виконавчого провадження (неможливість його відновлення) не має значення для вирішення даного спору, що також підтверджується постановою Верховного Суду від  08 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20, де за обставинами справи виконавчі провадження були знищені за закінченням строку зберігання. 
Інші наведені у апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 05 жовтня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

 Повний текст постанови складений 29 листопада 2021 року.