ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 жовтня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/6047/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
          за участю секретаря судового засідання Волкової К.В.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Житлово-експлуатаційного комунального підприємства «Степок» 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року (суддя Максименко Л.Я.) у справі №280/6047/21 за позовом Житлово-експлуатаційного комунального підприємства «Степок» до Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправною та скасування постанови, -
                                                
                                                 в с т а н о в и В :

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив:
визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Шваковой Анастасії Андріївни від 17.06.2021 про відкриття виконавчого провадження №65807347 про стягнення з Житлово-експлуатаційного комунального підприємства “Степок” на користь Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 14 435,89    грн. виконавчого збору по виконавчому провадженню № 65541900.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідачем не було вчинено жодної дії щодо фактичного виконання рішення суду, оскільки ЖЕКП “Степок” виконало рішення на підставі мирних домовленостей з КП “Облводоканал” Запорізької обласної ради. Тому вважав, що намагання відповідача стягнути виконавчий збір по виконавчому провадженню №65541900 в сумі 14   435,89 грн., що становить 10% від суми стягнення згідно наказу № 908/389/21 від 13.04.2021, виданого господарським судом Запорізької області, безпідставними. З цих підстав позивач зазначав, що постанова від 17.06.2021 про відкриття виконавчого провадження №65807347 про стягнення з ЖЕКП “Степок” на користь органу ДВС 14435,89 грн. виконавчого збору по виконавчому провадженню № 65541900 є протиправною та підлягає скасуванню. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
За наслідками розгляду справи судом першої інстанції, зокрема, зроблено такі висновки.
Так, з огляду на підстави заявлено позову, суд першої інстанції зазначив те, що після набуття чинності змінами до частини другої статті 27 Закону № 1404-VIII стягнення виконавчого збору не пов`язується із фактично стягнутою виконавцем сумою, а 
обчислюється у відсотках від суми, яка підлягає стягненню. Єдиною підставою нестягнення виконавчого збору є виконання рішення до відкриття виконавчого провадження. Сума основної винагороди у розмірі 10 відсотків визначається та стягується виходячи з сум коштів, що підлягають примусовому стягненню за виконавчим документом, і це не залежить від вчинених виконавчих дій після відкриття виконавчого провадження. Визначення розміру винагороди пов`язане з фактом початку примусового виконання за виконавчим документом.
   Проаналізувавши законодавчо визначені підстави для стягнення виконавчого збору, суд дійшов висновку про те, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
З цих підстав суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність стягнення з позивача виконавчого збору.
З приводу посилань позивача на правову позицію, яка висловлена Великою Палатою Верховного Суду у справі №2540/3203/18, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що такі правові висновки не є релевантними, оскільки їх сформовано за іншого правового регулювання, а саме за іншою редакцією статті 27 Закону № 1404-VIII.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач фактично наводить правову позицію, яка висловлена Великою Палатою Верховного Суду у справі №2540/3203/18 та суть якої зводиться до того, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом. З цих підстав та зважаючи на те, що жодних дії державним виконавцем з приводу примусового виконання рішення суду здійснено не було, позивач вказує на неправомірність стягнення з нього виконавчого збору.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що рішенням господарського суду Запорізької області у справі № 908/389/21 від 09.03.2021 присуджено до стягнення з Житлово-експлуатаційного комунального підприємства “Степок” на користь Комунального підприємства “Облводоканал” Запорізької обласної ради суму основного боргу у розмірі 136   167,17 грн., пеню у розмірі 875,58 грн., 3% річних у розмірі 719,43 грн., втрати від інфляції у розмірі 5461,76 грн., судовий збір у розмірі 1135,00 грн.
Рішення набрало законної сили 06.04.2021 та 13.04.2021 господарським судом видано наказ про примусове стягнення.
24.05.2021 старшим державним виконавцем Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Шваковою А.А. відкрито виконавче провадження №65541900 з примусового виконання наказу  господарського суду Запорізької області № 908/389/21 від 13.04.2021.
Також, 24.05.2021 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №65541900 в сумі 14   435,89 грн.
02.06.2021 до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від КП “Облводоканал” Запорізької обласної ради надійшла заява про повернення виконавчого листа стягувачу.
14.06.2021 старшим державним виконавцем Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Шваковою А.А. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України “Про виконавче провадження”.
17.06.2021 старшим державним виконавцем Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Шваковою А.А. відкрито виконавче провадження № 65807347 з примусового виконання постанови №65541900 від 24.05.2021 про стягнення з ЖЕКП “Степок” виконавчого збору в сумі 14435,89 грн.
Вважаючи рішення відповідача від 17.06.2021 про відкриття виконавчого провадження №65807347 протиправним, позивач звернувся із даним позовом до суду.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, з огляду на таке.
Частиною другою статті 27 Закону № 1404-VIII, в редакції на час виникнення спірних відносин, визначено, що виконавчий збір стягується державним   виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню,   поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (із змінами внесеними згідно із Законом № 2475-VIII від 03 липня 2018 року, який набув чинності 28 серпня 2018 року).
За приписами пунктів 1-6 частини п`ятої, частини дев`ятої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується:
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.
Частиною третьою статті 40 Закону №1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
   Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави та порядок стягнення виконавчого збору, зокрема, у разі повернення виконавчого документу стягувачу з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 37 Закону України “Про виконавче провадження”.
З огляду на положення вказаних норм права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що стягнення виконавчого збору не пов`язується із фактично стягнутою виконавцем сумою, а обчислюється у відсотках від суми, яка підлягає стягненню. Єдиною підставою нестягнення виконавчого збору є виконання рішення до відкриття виконавчого провадження.
Суд першої інстанції, з посиланням на правові позиції, які висловлені Верховним Судом у справах №200/13920/19-а (постанова від 04 серпня 2020 року), №160/7321/19 (постанова від 31.05.2021), справа №160/4481/20 (постанова від 02.06.2021), обґрунтовано зазначив те, що законодавець пов`язав можливість отримання виконавцем виконавчого збору (основної винагороди) не виключно з вчиненням ним певних виконавчих дій протягом усього часу тривання виконавчого провадження яке призвело до фізичного стягнення коштів на користь стягувача з боржника. Сума основної винагороди у розмірі 10 відсотків визначається та стягується виходячи з сум коштів, що підлягають примусовому стягненню за виконавчим документом, і це не залежить від вчинених виконавчих дій після відкриття виконавчого провадження. Визначення розміру винагороди пов`язане з фактом початку примусового виконання за виконавчим документом.
   У свою чергу у Законі № 1400-VIII початок примусового виконання рішення визначається статтею 26, відповідно до частини першої якої виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.
Отже, за змістом цієї норми передбачено, що початок примусового виконання рішення починається з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
З цих підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що сам факт відкриття виконавчого провадження є підставою для визначення розміру виконавчого збору, який підлягає стягненню з боржника.
Таким чином, враховуючи положення норм Закону України «Про виконавче провадження», які були чинними на час виникнення спірних відносин, приймаючи до уваги висновки Верховного Суду, які сформовані у подібних відносинах щодо підстав для стягнення виконавчого збору, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
З приводу підстав заявленого позову та посилань позивача на правову позицію, яка висловлена Великою Палатою Верховного Суду у справі №2540/3203/18, суд першої інстанції правильно виходив з такого.
Підпунктом 5 пункту 27 Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" (далі - Закон № 2475-VIII), який набрав чинності 28 серпня 2018 року, внесено зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ, а саме: у частині другій слова "фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом" замінити словами "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів".
Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, після набуття чинності змінами до частини другої статті 27 Закону № 1404-VIII стягнення виконавчого збору не пов`язується із фактично стягнутою виконавцем сумою, а обчислюється у відсотках від суми, яка підлягає стягненню. При цьому, єдиною підставою нестягнення виконавчого збору є виконання рішення до відкриття виконавчого провадження.
У свою чергу, предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду у справі №2540/3203/18 були правовідносини, які пов`язані із стягненням виконавчого збору за наявного на той час правового регулювання цього питання, а саме за попередньої редакції до статті 27 Закону № 1404-VІІІ, якою розмір виконавчого збору визначався від фактично стягнутих сум.
Таким чином, визначивши суть та зміст спірних відносин між сторонами, правове регулювання цих відносин, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що наведені позивачем правові висновки Великої Палати Верховного Суду не є релевантними, оскільки їх сформовано за іншого правового регулювання, а саме за іншою редакцією статті 27 Закону № 1404-VIII.
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Житлово-експлуатаційного комунального підприємства «Степок» залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року у справі №280/6047/21 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у строки, визначені ст. 329 КАС України.

           Повний текст постанови складено 05.10.2021
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк