Справа № 298/1618/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       23 вересня 2021 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого судді: Джуги С.Д.
суддів: Куштана Б.П., Фазикош Г.В.
з участю секретаря: Волощук В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 02 вересня 2020 року у складі судді Лютянської М.С., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права на частку у праві спільної сумісної власності на квартиру, -
встановив :
У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання права на частку у праві спільної сумісної власності на квартиру.
Позов мотивовано тим, що 16 серпня 1996 року було зареєстровано право власності на квартиру в АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на умовах приватної спільної власності. Відповідно до даного документу, частки не визначені. Позивачка вказує у позові, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а батьками були ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Вона проживала разом зі своїм батьком у квартирі, що за адресою АДРЕСА_1 . 22 квітня 2002 року рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області визнано ОСОБА_4 безвісно відсутнім з 15.03.2000 року. 27 лютого 2009 року рішенням Великоберезнянського районного суду визнано ОСОБА_4 померлим. Дата реєстрації смерті органом РАГС 10.03.2009 року. 2019 року ОСОБА_3 здійснила заповіт на користь відповідача у справі ОСОБА_1 , яким все своє майно, в тому числі квартиру АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 . Однак їй стало відомо , що до нотаріальної контори з заявою звернулася відповідачка ОСОБА_1 про прийняття квартири в цілому, в тому числі і на ту частину, на яку претендує позивач, а тому позивач змушена звернутися до суду з позовом про визнання за нею частки у праві спільної сумісної власності на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за померлим ОСОБА_4 .
Рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 02 вересня 2020 року позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканкою АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) частку у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за померлим ОСОБА_4 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції помилково та безпідставно встановив, що позивач ОСОБА_2 на момент смерті (визнання померлим) свого батька ОСОБА_4 проживала за місцем реєстрації місця проживання батька, а саме за адресою: АДРЕСА_1 . і прийняла спадщину за померлим батьком. З метою обґрунтування свого позову щодо прийняття спадщини позивач посилалась на ст.29 ЦК України, однак на день смерті свого батька - ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , ОСОБА_2 виповнилося 18 років, тобто застосування ст.29 ЦК України є невірним. Суд не досліджував матеріали спадкової справи, на яку позивачка посилалась в позовній заяві, як на підставу своїх вимог, неправильно встановив прийняття спадщини позивачем за померлим батьком та безпідставно задовольнив заявлений позов 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Так, відповідно до приписів ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Встановлено, що 16 серпня 1996 року Представництвом Фонду державного майна України у Великоберезнянському районі Закарпатської області Ціпар Ірині Василівні та ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право власності на житло, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . ( а.с. 8).
       Батьками позивача ОСОБА_2 (до укладення шлюбу мала прізвище ОСОБА_2 ) є: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що стверджено відповідними свідоцтвами про народження та про шлюб. (а.с.7)
Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 22 квітня 2002 року ОСОБА_4 визнано безвісно відсутнім з 15 березня 2000 року.

Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 27 лютого 2009 року ОСОБА_4 оголошено померлим, ІНФОРМАЦІЯ_5 видано свідоцтво про його смерть.(а.с.9-11). 
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12)
За життя ОСОБА_3 складено заповіт, посвідчений 04 травня 2019 року за реєстровим № 258 приватним нотаріусом Великоберезнянського районного нотаріального округу Чурей А.В., за яким ОСОБА_3 належну їй квартиру АДРЕСА_3 заповіла ОСОБА_1 (а.с.5-6 спадк. справи) 
Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_2 належить до першої черги спадкоємців за законом та на момент смерті проживала у спірній квартирі, а тому вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4 .
Однак такий висновок суду є помилковим та спростовується матеріалами справи.
Частиною 1 ст. 1270 ЦК України встановлено шестимісячний строк для прийняття спадщини, яки обраховується з моменту її відкриття.
Згідно з ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня,неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частиною другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Матеріалами справи встановлено, що позивач у встановлений законом строк не подавала до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за оголошеним померлим ІНФОРМАЦІЯ_6 батьком ОСОБА_4 , за яким свідоцтво про смерть видано 10.03.2009 року.

В позовній заяві позивач, як підставу прийняття спадщини указує, що вона будучи неповнолітньою проживала за місцем реєстрації місця проживання батька, а саме за адресою: АДРЕСА_1 . і прийняла спадщину за померлим батьком. 
Однак, такі твердження є безпідставними і спростовуються матеріалам справи. Зокрема, з копії паспорту позивача вбачається, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент відкриття спадщини за померлим батьком була уже повнолітньою і не може вважатися такою, що прийняла спадщину згідно із ч.4 ст. 1268 ЦК України.
З витребуваної і оглянутої судом апеляційної інстанції копії спадкової справи №25/2019 за майном померлої ОСОБА_3 вбачається, що на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , реєстрація місця проживання якого в АДРЕСА_1 , з ним проживала та була зареєстрована його мати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 , за цією ж адресою. Жодні інші особи у вказаній квартирі не проживали та не були зареєстровані. На день смерті ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_3 , та за 6 місяців до дня її смерті вона проживала одиноко за місцем своєї реєстрації в АДРЕСА_1 , жодні інші особи за вказаний період з нею не проживали.
Наведені обставини також спростовують твердження позивача, що вона разом проживала з померлим батьком ОСОБА_4 .
Таким чином, позивачем не подано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, які підтверджували прийняття спадщини за померлим батьком ОСОБА_4 , а тому заявлений позов є безпідставний.
Окрім того, з матеріалів спадкової справи вбачається, що приватним нотаріусом Чурей А.В. відповідачу ОСОБА_1 28.05.2021 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно - квартиру в цілому за адресою : АДРЕСА_1 ,
З врахуванням вищенаведеного апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, відповідно до п.п.1-4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.
У відповідності до ст.141 ЦПК України з позивача на користь апелянта підлягає стягненню судовий збір понесений останнім за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 261, 20грн. 
Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 02 вересня 2020 року скасувати.
У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права на частку у праві спільної сумісної власності на квартиру відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 261 (одну тисячу двісті шістдесят одну) гривню 20 (двадцять) копійок сплаченого судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. 
Повний текст судового рішення 04 жовтня 2021 року.
Головуючий :
       Судді: