ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

09 листопада 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №589/1419/21 
Номер провадження 22-ц/816/1637/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Левченко Т. А. ,  Ткачук С. С. 
з участю секретаря судового засідання – Чуприни В.І. , 

у присутності :
представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Холод Олега Анатолійовича, 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 серпня 2021 року, ухвалене у складі судді Фоменко І.М. у м. Суми
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаний позовом, в якому просила зобов`язати ОСОБА_2 встановити огорожу на земельній ділянці кадастровий номер 5910136600:18:005:0042, за адресою: АДРЕСА_1 на якій розміщено об`єкт незавершеного будівництва – трансформаторна підстанція. 
Свої вимоги мотивувала тим, що з вона є землекористувачем земельної ділянки, розміщеної за адресою: АДРЕСА_2 . На суміжній земельній ділянці, за кадастровим номером 5910136600:18:005:0042, площею 0,0426 га розміщений належний ОСОБА_2 на праві власності об`єкт незавершеного будівництва – трансформаторна підстанція, яка не облаштована відповідною огорожею, що, у свою чергу, створює небезпеку для неї та інших суміжних землекористувачів. Наголошує на тому, що саме на ОСОБА_2 покладено обов`язок щодо належного його утримання та забезпечення дотримання будівельних норм з метою недопущення шкоди правам інших осіб. 
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 серпня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов до безпідставного висновку про недоведеність набуття відповідачем права користування чи права оренди земельної ділянки, оскільки виходячи із ст.ст. 120, 377 ЦК України з набуттям права власності на об`єкт незавершеного будівництва – трансформаторну будку, у відповідача виникло право користування земельною ділянкою на якій цей об`єкт розміщений. 
Вказує і на те, що об`єкт незавершеного будівництва трансформаторна підстанція (48% готовності) є спорудою, яка зводиться, а тому ділянка території поблизу неї відноситься до зони потенційно небезпечних факторів, яка повинна мати огорожу висотою не менш 2 метри, відповідно до вимог безпеки до облаштування і утримання будівельних майданчиків, визначених ДБН А.3.2-2-2009, незалежно від фактичного проведення на ній будівельних або підготовчих робіт. 
Відповідачем у встановлений судом строк відзиву на апеляційну скаргу подано не було, але вона звернулась до суду із заявою про визнання обґрунтованою апеляційної скарги в повному обсязі і визнання нею позову ОСОБА_1 . 
В той же час, колегія суддів вважає, що визнання відповідачем позову суперечить закону та порушує права та інтереси територіальної громади м.Суми , а тому відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд .
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_1 – адвоката Холод О.А., який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 є власником об`єкта незавершеного будівництва – трансформаторної підстанції (48% готовності) за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 5910136600:18:005:0042, котра перебуває у комунальній власності Сумської міської ради (а.с.6-8).
Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження таких обставин: 
існування у відповідача права постійного користування чи оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5910136600:18:005:0042 за адресою: АДРЕСА_1 , на якій знаходиться об`єкт незавершеного будівництва – трансформаторна підстанція (48% готовності), та документів, виданих відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, у ОСОБА_2 ; 
проведення ОСОБА_2 підготовчих чи будівельних робіт за вищевказаною адресою; 
наявність у позивача права власності чи користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 , і свідчать про те, яким саме чином відсутність огорожі навколо об`єкта незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_2 , створює небезпеку для життя і здоров`я безпосередньо позивача. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони повністю відповідають вимогам закону та обставинам справи, з огляду на наступне. 
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є власником незавершеного будівництва – трансформаторна підстанція ( 48% готовності) розташованої в АДРЕСА_1 і підставою виникнення права власності є рішення Господарського суду Сумської області від 29 липня 2008 року ( а.с.7-8).
Земельна ділянка площею 0,0426 га з кадастровим номером 5910136600:18:005:0042, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку « перебуває у комунальній власності , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с.6).
Земельна ділянка площею 0,0905 га з кадастровим номером 5910136600:18:005:0032, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 є сформованою і зареєстрована у Державному земельному кадастрі про земельну ділянку на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок і цільове призначення землі «Для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.10-12). 
З рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року у справі № 480/6234/20 за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Сумської міської ради ,Сумської міської ради, Управління «Інспекція з благоустрою м.Суми», ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Суми» , треті особи : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування пунктів рішення та зобов`язання вчинити певні дії , яким відмовлено позивачу у задоволенні його позовних вимог, вбачається, що рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 17.03.2020 року № 155 № 303 було передбачено , зокрема демонтаж елемента благоустрою (дерев`яний паркан) та елемента благоустрою (металевий паркан (сітка), що знаходиться у дворі будинку АДРЕСА_1 . 
03.09.2020 року у присутності депутата Сумської міської ради Чепіка В.І. даний паркан було демонтовано представниками комісії по демонтажу та підрядною організацією що здійснює демонтажні роботи по усьому місту і яку було залучено управлінням архітектури та містобудування міської ради , що підтверджується копією акту про демонтаж.
Також з вищезазначеного рішення суду вбачається , що 26.01.2007 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Сумській області та ПГІ «КФ Консалтинг» було укладено договір, за яким продавець зобов`язувався передати у власність покупцю об`єкт незавершеного будівництва під розбирання - позамайданові мережі до 72- квартирного житлового будинку (трансформаторна підстанція), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Пунктом 5 цього договору визначено, що ПГІ «КФ Консалтинг» протягом 1 року з моменту переходу права власності на цей об`єкт зобов`язаний привести будівельний майданчик в належний стан, а саме після демонтажу конструкцій засипати ґрунтом траншеї, котловани, розрівняти майданчик, вивезти сміття. Також, покупець не може здійснювати відчуження об`єкта незавершеного будівництва та земельної ділянки, на якій він розташований, до моменту закінчення розбирання. Питання по земельній ділянці вирішується покупцем самостійно в установленому законом порядку, у разі відмови надання земельної ділянки необхідно її здати органам місцевого самоврядування.
В подальшому ПП «КФ Консалтинг» 01 липня 2008 року уклав договір купівлі-продажу з ФОП ОСОБА_2 фундаменту трансформаторної підстанції, яка складається з бетонних блоків для стін підвалу, та рішенням Господарського суду Сумської області від 29 липня 2008 року за ФОП ОСОБА_2 було визнано право власності на це майно.
У рішенні Верховного Суду України від 30.04.2020р. у справі №592/1500/18, у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_2 до Сумської міської ради про зобов`язання вчинити дії та зустрічною позовною заявою Сумської міської ради до ОСОБА_2 про припинення права власності на нерухоме майно, якою касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 10 вересня 2018 року та постанову Сумського апеляційного суду від 09 січня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 - без змін, зазначено, що «суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що позивач набула право власності на фундамент трансформаторної підстанції від ПП «КФ Консалтинг», що є фактично будівельними матеріалами (недобудований об`єкт), при цьому попередній власник - ПП «КФ Консалтинг» придбав цей об`єкт саме під розбирання, а не для інших цілей і у попередніх землекористувачів не було оформлено право власності чи право користування земельною ділянкою під спірною спорудою. За вказаних обставин, ОСОБА_2 відповідно до статті  377 ЦК України, статті 120 ЗК України права користування земельною ділянкою не набула» .
       За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб`єктам цивільного права.
Офіційне тлумачення поняття інтересу, який підлягає захисту, надано в Рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року N 1-10/2004, яким визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.
Як було встановлено, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вказувала на те, що її права, як землекористувача суміжної земельної ділянки, розміщеної за адресою: АДРЕСА_2 порушені.
Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до положень ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 
Згідно до положення ст.ст. 116, 123 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. 
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. 
Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. 
Проте, позивачем не надано будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження набуття нею права власності чи права користування земельною ділянкою, за адресою: АДРЕСА_2 . Розроблення ОСОБА_1 технічної документації на цю земельну ділянку, не свідчить про набуття нею прав на це нерухоме майно. 
Таким чином, з огляду на недоведеність позивачем порушення її прав чи законних інтересів, у зв`язку з відсутністю огорожі навколо об`єкта незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 , суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. 
Інші доводи апеляційної скарги, в тому числі, і про набуття відповідачем права на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , як власником об`єкта незавершеного будівництва на якій цей об`єкт знаходиться, та посилання на норми ДБН А.3.2-2-2009 щодо облаштування об`єкту незавершеного будівництва парканом, не впливають на правильність висновків місцевого суду щодо відсутності підстав для задоволення позову.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті б Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Отже, вирішуючи спір суд першої інстанції з дотримання вимог статей 263-265, 382 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно встановив правовідносини, що склалися, дослідив і надав правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам і доводам сторін й правильно, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, ухвалив судове рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційнийсуд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішень не впливають.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 10 листопада 2021 року.

Головуючий -                                                                                О. І. Собина

Судді:                                                                                               Т.А. Левченко 

                                                                               С.С. Ткачук