Справа № 464/6391/20                                Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю. 
Провадження № 22-ц/811/713/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія:76

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

                28 вересня 2021 року                                          м.Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,
секретаря – Юзефович Ю.І.,
з участю: представника відповідача – Чорнія О.Б., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,
                        в с т а н о в и в:
13.11.2020 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з акціонерного товариства (далі – АТ) «ДТЕК Західенерго» середній заробіток за затримку розрахунку при звільненніза період з 12.01.2019 року по 30.07.2020 року в розмірі 240307 грн. 65 коп.
Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що 11.01.2019 року його звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію, згідно наказу №3 від 09.01.2019 року, однак, в порушення вимог ст.116 КЗпП України, в день звільнення йому не було виплачено усіх належних до виплати сум, а саме: не виплачено компенсації за невикористаних 105 днів відпустки за період з 15.01.2004 року по 11.01.2019 року в розмірі 46250 грн. 40 коп., яку стягнуто з відповідача у його (позивача) користь рішенням Галицького районного суду м.Львова від 08 липня 2020 року, що набрало законної сили і було виконане відповідачем 31.07.2020 року, згідно з платіжним дорученням №1253 від 31.07.2020 року. 
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22 січня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з АТ «ДТЕК Західенерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні в сумі 40000 грн.
Стягнуто з АТ «ДТЕК Західенерго» в дохід держави судовий збір у розмірі 399 грн. 87 коп.
Рішення суду оскаржив відповідач АТ «ДТЕК Західенерго», просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Свої доводи апелянт обгрунтовує тим, що позивач в день звільнення був ознайомлений з розрахунковим листком про виплату усіх належних йому сум, в тому числі й компенсації за невикористані дні відпустки, і жодних зауважень щодо нарахованих до виплати сум не висловлював.
Окрім того, апелянт наголошує, що виплата працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства, а тому не є заробітною платою, а отже, строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права.
За позицією апелянта, позивач повинен був звернутись до суду із вказаним позовом до 31.10.2020 року, оскільки фактичний розрахунок з ним проведено 31.07.2020 року, про що він сам зазначає у своїй позовній заяві.
Також апелянт вважає невірним обрахунок періоду затримки розрахунку при звільненні та, відповідно, розмір стягуваних сум, не враховано очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості та діями самого позивача.
В судове засідання апеляційного суду позивач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений і клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, а тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи апеляційним судом проведено у його відсутності.
Заслухавши пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Судом встановлено, що наказом Відокремленого підрозділу «Галременерго» АТ «ДТЕК Західенерго» №3 від 09.01.2019 року позивача звільнено з посади слюсаря з ремонту устаткування котельних та пилопідготовчих цехів Бурштинської дільниці котельно-ремонтного цеху з 11.01.2019 року за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, на підставі ст.38 КЗпП України.
Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 08 липня 2020 року, що набрало законної сили, з відповідача у користь позивача стягнуто компенсацію за невикористаних 105 днів відпустки за період з 15.01.2004 року по 11.01.2019 року в розмірі 46250 грн. 40 коп.
Отже, вказаним рішенням суду підтверджено, що на момент звільнення позивачеві належало до виплати 46250 грн. 40 коп., які в день звільнення відповідачем виплачені не були.
Виплату належних позивачеві на момент звільнення коштів було здійснено 31.07.2020 року, що підтверджується платіжним дорученням №1253 від 31.07.2020 року та визнається самим позивачем.
Отже, фактично остаточний розрахунок з позивачем при звільненні було проведено 31.07.2020 року.
Відповідно до вимог ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану суму (ч.2 ст.116 КЗпП).
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Враховуючи наведені вище норми закону й те, що спір про розмір сум, належних позивачеві при звільненні, вирішений судом на користь позивача, тому вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку є законною.
Однак, при вирішенні даного спору по суті необхідно враховувати загальну норму ч.1 ст.233 КЗпП України, якою передбачено, що працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що встановлені статтею 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк.
Суд першої інстанції цієї вимоги закону не виконав, безпідставно дійшовши висновку про не обмеження будь-яким строком заявлених позивачем вимог, чим порушив норми матеріального та процесуального права, оскільки середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є заробітною платою, а спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.
Враховуючи те, що фактичний розрахунок з позивачем проведено 31.07.2020 року, тому саме цього дня він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а отже, звернувшись до суду з позовом 13.11.2020 року, позивач пропустив встановлений законом тримісячний строк і причин, які можна було б визнати поважними, не вказав, тому у задоволенні позову необхідно відмовити за спливом позовної давності.
Таким чином, з наведених вище мотивів оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі та стягнення у зв`язку з цим з позивача на користь відповідача понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1261 грн. 20 коп. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу акціонерного товариства  «ДТЕК Західенерго» задовольнити.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 січня 2021 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні відмовити за спливом позовної давності.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у користь акціонерного товариства  «ДТЕК Західенерго» (вул. Козельницька, 15, м. Львів, ЄДРПОУ 23269555) судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1261 гривні 20 копійок. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 08 жовтня 2021 року.

Головуючий                                  С.М. Бойко 

Судді:                                          С.М. Копняк

                        А.В. Ніткевич