ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 жовтня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/6155/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
        суддів:                          Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
       розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційні скарги   ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 року (головуючий суддя Златін С.В.)
в адміністративній справі №160/6155/21 за позовом   ОСОБА_1  до відповідача Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 20.04.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:  
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базовий місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року в сумі 86 054 гривні 90 копійок із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 17.12.2020 року включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 3886 гривень 11 копійок відповідно до абзаців 4,6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 3886 гривень 11 копійок за період з 01.03.2018 року по 17.12.2020 року включно в сумі 130376 грн.82 коп. відповідно до абзаців 4,6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.
Позов обґрунтований тим, що позивач був звільнений з військової служби у запас та знятий з усіх видів грошового забезпечення. Відповідачем допущена протиправна бездіяльність, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення за час служби в період з 01.12.2015 року по 28.02.2018  та з 01.03.2018 року по 03.08.2020 року, яка у свою чергу, призвела до порушення його законних прав та інтересів в частині не проведення своєчасного розрахунку при звільненні зі служби. Індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення та є однією з гарантій щодо оплати праці. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх роботодавців, незалежно від форм власності та виду юридичної особи.  Також позивач зауважив на тому, що відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони  набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.          Також просив зобов`язати відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 -року позов задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року;
- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44. 
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 01.12.2018 року.
- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 3886 гривень 11 копійок за період з 01.03.2018 по 01.12.2018  року із застосуванням базового місяця для проведення індексації – березень 2018 року включно відповідно до абзаців 4,6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Рішення суду першої інстанції, обґрунтовано тим, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації. На підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації. При цьому, базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру. При цьому, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Суд вказав, що відповідно до даних Державної служби статистики України індекс споживчих цін (без урахування тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, м. Севастополя та частини зони проведення антитерористичної операції) у 2015 році (грудень до грудня попереднього року) становив 143,3 %; у 2016 році (грудень до грудня попереднього року) становив 112,4 %; у 2017 році (грудень до грудня попереднього року) становив 113,7 %; у 2018 році (грудень до грудня попереднього року) становив 109,8 %. Таким чином, у 2015-2018 році грошове забезпечення позивача підлягало обов`язковій індексації відповідно до норм   Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", оскільки величина індексу споживчих цін за цей період перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Суд зауважив, що єдиною підставою для невиплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01.12.2015 року по  17.12.2020 року стало неналежне фінансування відповідача і з цього приводу зазначив, що виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не повинно впливати на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, тому дійшов висновку щодо протиправності дій відповідача щодо не нарахування та не виплати в повному обсязі      ОСОБА_1   індексації грошового забезпечення.
Також суд першої інстанції вказав, що базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення військовослужбовця в даному випадку за період грудень 2015 року - лютий 2018 року – січень 2008 року, а з 01 березня 2018 року по 30 червня 2020 року - березень2018 року. Отже, січень 2008 року є місяцями підвищення тарифних ставок (посадових окладів), а тому, відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, січень 2008 рокує базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року, відтак дійшов висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за час проходження ним військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року, а також в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 в період  з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року, з урахуванням базового місяця - січень 2008 року.
Щодо позовної вимоги про компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44, то суд першої інстанції вказав, що грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення, відтак дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 року.          Також суд зазначив, що у розрахунку який надав відповідач, про розмір індексації грошового забезпечення за період проходження служби з період з 01.03.2018 по 01.11.2018 року  індексація не нараховувалася   ОСОБА_1 а період з 01.12.2018  по 17.12.2020  року проводились нарахування із застосуванням базового місяця для проведення індексації – березень 2018 року, відтак задовольнив позовні вимоги позивача в цій частині шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.03.2018 по 01.12.2018 року в належному розмірі та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.12.2018  року із застосуванням базового місяця для проведення індексації – березень 2018 року  відповідно до абзаців 4,6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.
Разом з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що не підлягають задоволенню вимоги позивача стосовно зазначення  фіксованих  сум у розмірі 86 054,90 грн. та 130  376,82 грн., які визначив позивач у позовній заяві, оскільки такі вимоги є передчасними, тому що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення, саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення.
Щодо клопотання позивача, заявленого в адміністративному позові, зобов`язати відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, то суд вказав, що відсутні будь-які докази, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду в частині задоволених позовних вимог у визначений чинним законодавством спосіб, тому відсутня необхідність застосування положень статті 382 КАС України одночасно з прийняттям рішення по суті адміністративного позову.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач та позивач подали апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. 
Вказує, що грошове забезпечення позивача за лютий 2018 року складає 7558,40 грн.; грошове забезпечення позивача за березень 2018 року складає 7931,04 грн. Тобто, грошовий дохід позивача збільшився на: 7939,04 грн.-7558,40 грн.=372,64 грн. Оскільки в березні 2018 року прожитковий мінімум складав 1762 грн., а величина приросту індексу споживчих цін 253,30%, то відповідно до абз.5 п.4 Порядку №1078 сума індексації за березень рахується як: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 березня 2018 року помножити на величина приросту індексу споживчих цін і поділити на 100 (762 грн.*253,30%/100), що становить 4463,15 грн. Відповідно до абз.4 п.5 Порядку №1078 сума належної індексації в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4258,75 грн.-372,64 грн.=3886,11 грн. Так єдиним визначеним законодавством методом визначення чи належить позивачу індексація грошового забезпечення в березі 2018 року є визначення суми, яка була б належна позивачу до виплати за мінусом суми збільшення грошового доходу. Отже, сума підвищення грошового доходу в березні 2018 року внаслідок підвищення посадових окладів склала 372,64 грн., а сума індексації належної до виплати склала 4258,75 грн., відтак позивачу належна фіксована сума індексації грошового забезпечення 3886,11 грн. в період з 01.03.2018 по 17.12.2020.  Відповідачем в період з 01.03.2018 по 17.12.2020 виплачена тільки нова індексація грошового забезпечення, яка виникла внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексу, зазначеного в пункті 1-1 Постанови №1078 в загальній сумі 4555,83грн., тоді як сума фіксованої індексації за даний період складає 130376,82 грн. Відтак, позивач має право на отримання щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення 3886,11 грн. в період з 01.03.2018 по 17.12.2020, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у виплаті позивачу щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення з 01.03.2018 по 17.12.2020 включно в загальній сумі 130376,82 грн. відповідно до абз.4 п.5 Порядку №1078 підлягає скасуванню.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове судове рішення, яким у позові відмовити. Посилається на те, що позивач (сержант ОСОБА_1 ) проходив військову службу у Військової частини НОМЕР_1 . Наказом №276 від 17 грудня 2020 року  сержанта ОСОБА_1 було виключено з списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Вважає, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду, оскільки з 17.12.2020 року був обізнаний про всі здійснені з ним розрахунки. До суду позивач звернувся лише у квітні 2021 року, тому відповідач вважає, що позивач пропустив місячний строк звернення до адміністративного суду, передбачений частиною 5 ст. 122 КАС України.
Щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця для обчислення індексації – січень 2008 року включно вказав, що відповідно до п.3 Постанови №1013 було передбачено підвищення заробітних плат з грудня 2015 року, а початком обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації доходів громадян – з січня 2016 року, а не з 01.01.2008 року. Зазначив, що грудень 2015 року є місяцем підвищення грошових доходів населення (грошового забезпечення військовослужбовців) випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції. Відповідно, для проведення подальшої індексації доходів, обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку №1078. При цьому, оскільки нарахована сума ймовірної індексації з січня 2016 року – лютого 2018 року не перевищила розмір підвищення грошового забезпечення випереджаючим шляхом у грудні 2015 року, відповідно не відновилася індексація грошового забезпечення в межах прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб в цьому періоді. Тому нарахована позивачу індексація за період з квітня 2016 року по лютий 2018 року відповідно до норм та правил, визначених Порядком №1078 становить 0,00 грн. щомісячно. Зазначає, що право на виплату індексації у позивача відбулося у грудні 2018 року, оскільки індекс споживчих цін за квітень-жовтень 2018 року не перевищував встановлений поріг індексації (103%), відтак індексація грошового забезпечення позивача нараховувалась у таких розмірах: за грудень 2018 року – 71,08 грн.; виплата індексації за грудень 2018 року-грудень 2020 року проводилася позивачу одночасно з виплатою грошового забезпечення за відповідний місяць.
Щодо нарахування та виплати щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення 3886,11 грн. за період з 01.03.2018 по 01.12.2018 із застосуванням базового місяця для обчислення індексації – березень 2018 року включно, то відповідач зазначив, що розмір грошового забезпечення без винагород за березень місяць 2018 року та порівняно з лютим місяцем 2018 року зріс на 766,85 грн. При визначенні фіксованої суми індексації (різниця між можливою сумою індексації та сумою підвищення зарплати, абз.3,4 п.5 Порядку №1078 враховується якщо розмір такого підвищення менше суми можливої індексації (496,88 грн)). В даному випадку фіксована сума становитиме 0,00 грн., оскільки розмір підвищення більший за суму індексації.
Стосовно невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 відповідач зазначив, що військова частина НОМЕР_1 повністю фінансується з Державного бюджету України, джерелом коштів для виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та проведення індексації грошових доходів населення є виключно Державний бюджет України. Також посилається, що механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців за попередні періоди немає та у межах наявного фінансового ресурсу у Міністерстві оборони України можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України не було. 
Від відповідача також надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.
Від позивача відзив на апеляційну скаргу відповідача не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.
Розгляд справи здійснюється в  порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у період з 29.08.2013 року по 17.12.2020 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.11.2020 року №29-С звільнено в запас Збройних Сил України, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення сержанта ОСОБА_1 
20.01.2021 року позивач звернувся до відповідача з заявою про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період проходження служби, а також про перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 17.12.2020 року.
Відповідач на вказане звернення надав відповідь від 17.02.2021 року №225/56/156фс, якою повідомив позивачу, що відповідно до статті 51 Бюджетного Кодексу України керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення. Відповідно до статті 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", пункту 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р.№1078 (далі - Порядок), індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. Зазначене підтверджено роз`ясненням Міністерства соціальної політики України від 16.04.2015 № 10685/0/14-15/10 , для виплати індексації в січні 2016 року-лютому 2018 року фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України не було. Фінансування на виплату індексації не здійснювалося. Пунктом 14 Порядку визначено, що роз`яснення про застосування порядку проведення індексації грошових доходів населення надає Міністерство соціальної політики України (Мінсоцполітики). Відповідно до роз`яснень Мінсоцполітики механізм нарахування та виплати індексації за попередні роки Порядком не передбачений.
Стосовно індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2018 по 17.12.2020 року у військові частині позивачу було її нараховано і перераховано на картку.
Позивач не погоджується з проведеним відповідачем розрахунком сум індексації у зв`язку з чим звернувся до суду.
Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив частково.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, КАС України, Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ, Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20 грудня 1991 року №2011-XII, Законом України “Про індексацію грошових доходів населення” №1282-ХІІ від 03.07.1991, норми наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовця Збройних Сил України та деяким іншим особам».
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Визначення індексації наведено у частині першій   статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII   (ЗУ №1282-ХІІ), відповідно до якої індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. 
Виходячи  з того, що індексація є складовою заробітної плати, а щодо заробітну відсутні обмеження будь-яким строком, то позивач не пропустив строк звернення до адміністративного суду.
Заробітком позивача в період його служби було грошове забезпечення, отже, в разі не виплати в повному обсязі заробітку (без індексації грошового забезпечення) позивач має право звернутися до суду з позовом щодо повного розрахунку з ним.
Матеріали справи містять розрахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 по 17.12.2020 року (а.с. 13-16). 
При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що умова, за якої у працівника не буде виникати індексація, - регулярне підвищення окладів. Це випливає із механізму дії індексації, а саме: від наступного за "базовим" місяця перемножуються місячні індекси інфляції, і коли такий накопичувальний індекс перевищить поріг 103%, - у працівника виникає право на індексацію
Отже, у працівника виникне право на індексацію лише в тому випадку, якщо індекс споживчих цін перевищить 103%.
Так, згідно статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» N 1283-XII від 03.07.91, індексація – це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів громадян, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати їм подорожчання споживчих товарів і послуг.
Індексація є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямована на підтримання купівельної спроможності їх грошових доходів.
Стаття 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» вказує на індекс споживчих цін. 
Зокрема, для індексації грошових доходів населення використовується індекс споживчих цін і тарифів на товари та послуги.
Спостереження за зміною цін на споживчі товари і послуги та обчислення індексу споживчих цін здійснюється органами державної статистики.
Індекс споживчих цін обчислюється на підставі статистичних спостережень за зміною цін у роздрібній торгівлі, на ринках тощо і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Обов`язок проведення індексації покладено на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
По суті індексація є складовою заробітної плати в частині додаткової заробітної плати. Відтак, за її невиплату роботодавець несе відповідальність як за невиплату заробітної плати, а працівник, у свою чергу, може звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому суми індексації.
Обов`язковість проведення індексації регламентовано Законом України «Про індексацію», а її проведення здійснюється згідно з Порядком № 1078, який затверджений постановою КМУ від 17 липня 2003 р. № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення».
Заробітна плата індексується в межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. 
Тобто індексується не вся заробітна плата, а тільки та її частина, яка не перевищує прожитковий мінімум для працездатних громадян.
Колегія суддів апеляційної інстанції, перевіряючи період з 01.12.2015 по 17.12.2018 про який зазначає позивач в своєму позові (а.с. 15-16), встановила, що в зазначений період заробіток позивача (грошове забезпечення) не підлягав індексації, оскільки індекс споживчих цін в цей період у порівнянні з розміром заробітку позивача, - не перевищив 103%, отже, право на індексацію не виникало. 
Тому відповідач не порушив норм законодавства не нараховуючи позивачу індексацію в період, коли індекс споживчих цін в цей період у порівнянні з розміром заробітку позивача, - не перевищив 103%.
При цьому, в зазначений період з 01.12.2015 по 17.12.2018 (2016 рік: січень, квітень, жовтень; 2017 рік: січень, квітень, липень, жовтень; 2018 рік: січень, жовтень; 2019 рік: січень, травень; 2020 рік: листопад) - індекс споживчих цін в цей період у порівнянні з розміром заробітку позивача, - перевищив 103%, отже, виникало право на індексацію. 
103% - це «поріг» індексації, це величина індексу споживчих цін наростаючим підсумком, яка надає право на індексацію заробітної плати. 
Згідно статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. 
Зокрема, якщо мова йде про індексацію заробітної плати, то необхідно орієнтуватися на прожитковий мінімум для працездатних осіб (наприклад: прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1218 грн.; працівник отримує заробітну плату в розмірі 2500 грн.; якщо поріг індексації перевищено та заробітна плата підлягає індексації, індексуватися повинна лише її частина, яка дорівнює прожитковому мінімуму, тобто 1218 грн.).
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач здійснив нарахування індексації грошового забезпечення позивача за місяці у яких індекс споживчих цін у порівнянні з розміром заробітку позивача, - перевищив 103%, у таких розмірах:
- 2016 рік: січень – 2302,54грн., квітень - 2419,77грн., жовтень – 2710,05грн.; 
- 2017 рік: січень – 3179,20грн., квітень – 3363,30грн., липень -3735,11грн., жовтень - 3905,20грн.; 
- 2018 рік: січень – 4258,75грн., жовтень – 3886,11грн.; 
- 2019 рік: січень – 3957,19грн., травень - 4020грн.; 
- 2020 рік: листопад – 4112,40грн.
Згідно Розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 по 17.12.2020 року, вказані суми індексації були нараховані та визначені такими, що належать до виплати (за виключенням сум: 71,08грн., 134,47грн., 226,29грн., які вже були виплачені) (а.с.16). 
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що матеріали справи містять Довідки про виплату індексації від 16.02.2021 (а.с. 20-22): 
- №225/56/146фс – за 2016 рік індексація не нарахована, 
- №225/56/147фс - за 2017 рік індексація не нарахована, 
- №225/56/148фс - за 2018 рік індексація нарахована за грудень в сумі 71,08грн., 
- №225/56/149фс - за 2019 рік індексація нарахована за рік на загальну суму 1713,64грн., 
- №225/56/150фс - за 2020 рік індексація нарахована за рік на загальну суму 2771,11грн.,
Інформація, що зазначена в цих довідках співпадає з інформацією, що міститься в Розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 по 17.12.2020 року, отже, відповідачем здійснено індексацію грошового забезпечення позивача, в тих місяцях, коли виникло право на індексацію, що дає підстави для висновку про відмову в задоволенні позову.
Суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив матеріали справи та норми законодавства, що регулює дані правовідносини, що призвело до помилкового висновку про можливість задоволення позову.
Також матеріали справи містять Довідки про доходи від 16.02.2021, згідно яких позивач мав у період з 01.01.2016 по 17.12.2020 року такі доходи (а.с. 23-25): 
- №225/56/151фс – за 2016 рік 91 574,52грн., 
- №225/56/147фс - за 2017 рік 90 700,80грн., 
- №225/56/148фс - за 2018 рік 101 976,90грн., 
- №225/56/149фс - за 2019 рік 146 577,51грн., 
- №225/56/150фс - за 2020 рік 158 010,98грн.
Аналіз вказаних довідок вказує на те, що грошове забезпечення позивача щорічно збільшувалося, при цьому щомісячне грошове забезпечення значно перевищувало прожитковий мінімум для працездатних осіб.
Оскільки право на індексацію зарплати виникає, коли індекс споживчих цін (ІСЦ) наростаючим підсумком перевищує поріг індексації (103 %), а матеріали справи свідчать про постійне зростання грошового забезпечення позивача та виплату індексації позивачу відповідачем в разі перевищення порогу індексації (103%), то відсутні підстави для задоволення позову.
При цьому, важливо пам`ятати, що «базовим» місяцем для індексації зарплати буде місяць, в якому підвищили оклад (тарифну ставку) за посадою. 
Суд першої інстанції, застосовуючи до періоду 2016-2020 роки як «базовий» місяць – січень 2008 року прийшов до помилкового висновку про можливість такого застосування.
Слід зазначити, що «базовий» місяць – це місяць, за який не здійснюється розрахунок індексу споживчих цін наростаючим підсумком. Розрахунок починає проводитися з місяця, наступного за базовим (Виключенням є місяць прийняття працівника на роботу. Для нього є окрема норма Постанови №1078).
Отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Враховуючи все викладене вище, колегія суддів апеляційної інстанції вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача, часткового задоволення апеляційної скарги позивача, рішення суду першої інстанції слід скасувати та в задоволенні позовних вимог відмовити.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – задовольнити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 року – скасувати. 
Прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 12.10.2021 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст постанови складений 21.10.2021.
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова