КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  
              
Справа № 374/352/20                                                                                       Головуючий у 1-й інст. - Козіна С.М.
Апеляційне провадження 22-ц/824/8254/2021                                                                       Доповідач - Рубан С.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
          28 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                   головуючого судді            Рубан  С.М.
                                   суддів                       Заришняк Г.М., Кулікова С.В.
                                  при секретарі                 Загородній С.А.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області та апеляційну скаргу представникаУправління державної міграційної служби України в Запорізькій області - Маменко Катерини Сергіївни на рішення Ржищівського міського суду Київської області від 03 грудня  2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,-
 
В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Ржищівського міського суду Київської області із заявою в якій просив встановити факт народження ОСОБА_3 на території України ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме: на території с. Мурафа Вінницької області. 
В обґрунтування вимог заяви посилався на те, що він має намір переїхати на постійне місце проживання до України та отримати громадянство України і для набуття громадянства України йому необхідно підтвердити факт народження діда на території України. Факт того, що ОСОБА_3 є дідом заявника підтверджується свідоцтвом про народження заявника та свідоцтвом про народження батька заявника ОСОБА_5 . Згідно із свідоцтвом про народження заявника його батьком записаний ОСОБА_5 . А відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_5 його батьком записаний ОСОБА_3 , а отже ОСОБА_3 є дідом заявника. Внаслідок обставин, що склалися, свідоцтво про народження ОСОБА_3 було втрачено. 
Крім того, згідно архівної довідки Державного архіву № 06/11-20АУ від 06 листопада 2020 року метричні книги про народження с. Мурафа Вінницької області і книги реєстрації актових записів с. Мурафа Вінницької області про народження за 1927 рік на державне зберігання не надходили (втрачені в роки Другої світової війни 1939-1945 років), в зв`язку з чим надати довідку про народження ОСОБА_3 неможливо. Факт народження ОСОБА_3   на території України ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме: в с. Мурафа Вінницької області підтверджується показами ОСОБА_7 . Тому, все наведене підтверджує той факт, що ОСОБА_3 є дідом заявника. 
 
Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 03 грудня  2020 року  заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - задоволено.
 
Встановлено факт народження ОСОБА_3 на території України ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме на території с. Мурафа Вінницької області.
 
Не погоджуючись з рішенням суду, Виконавчий комітет Ржищівської міської ради Київської області подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Ржищівського міського суду Київської області від 03 грудня 2020 року та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 .
 
Посилається на те, що суд першої інстанції був зобов`язаний залучити до розгляду справи Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області та Виконавчий комітет Ржищівської міської ради, як заінтересованих осіб.
 
Крім того, заявник не проживає в м. Ржищів, тому суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення порушив територіальну юрисдикцію. 
 
Також, суд першої інстанції відкривши провадження та ухваливши оскаржуване рішення, прирівняв заявника до жителя м. Ржищів і наділив його правами які мають тільки особи, які проживають на території м. Ржищів, чим порушив права та інтереси кожного жителя міста та Виконавчого комітету Ржищівської міської ради, як органу наділеного правом представляти інтереси громадян, що проживають на території міста.
 
Посилається на те, що у Виконавчому комітеті Ржищівської міської ради Київської області відсутня інформація про реєстрацію місця проживання або перебування ОСОБА_1 на території м. Ржищів, що підтверджується довідкою від 26 лютого 2021 року № 02-02-13/64.
 
Крім того, заявником у справі є особа, яка не являється громадянином України, тому відповідно така категорія осіб має спеціальний статус та їхні права та обов`язки регулюються спеціальним законом.
 
Посилається на те, що основним доказом на який послався суд першої інстанції  була архівна довідка № 06/11-20 АУ від 06 листопада 2020 року, видана Державним архівом Вінницької області, однак у відповіді на адвокатський запит державний архів Вінницької області зазначив, що звернення від Ржищівського міського суду Київської області, ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_9 стосовно довідки про народження діда ОСОБА_1 у с. Мурафа Шаргородського району, Вінницької області не надходило.
 
Отже, Державним архівом Вінницької області зазначена судом першої інстанції довідка не видавалась, а тому рішення є незаконним.
 
Не погоджуючись з рішенням суду представник Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області - Маменко Катерина Сергіївна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ржищівського міського суду Київської області від 03 грудня 2020 року та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 .
 
Посилається на те, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, крім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.
 
Проте, судом першої інстанції під час відкриття провадження у справі зазначений факт залишено поза увагою, зареєстроване місце проживання заявника належним чином не перевірено, що призвело до порушення правил підсудності, визначених статтею 316 ЦПК України.
 
Від представника заявника подано відзив на апеляційну скаргу Виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а апеляційне провадження підлягає закриттю.
 
Вказує, що оскаржуваним рішенням не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси скаржника та не встановлювались жодні обов`язки щодо нього.
 
Також, вказує, що не заслуговує на увагу твердження скаржника про те, що  в архівній довідці міститься інформація про відсутність відомостей про народження ОСОБА_3 на території с. Мурафа, Вінницької області у 1927 році. А підтвердив факт народження особи свідок, допитаний у судовому засіданні.
 
Крім того, представником заявника подано відзив на апеляційну скаргу Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а апеляційне провадження підлягає закриттю.
 
Вказує, що оскаржуваним рішенням не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси скаржника та не встановлювались жодні обов`язки щодо нього.
 
         В судовому засіданні представник управління державної міграційної служби України в Запорізькій області підтримала апеляційні скарги та просила їх задовольнити з підстав викладених в апеляційній скарзі.
 
Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційних скарг, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.
 
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення суд першої інстанції вважав, що заявником доведено факт народження його діда ОСОБА_3 на території України ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Мурафа, Вінницької області.
 
Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
 
Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;
3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;
5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;
6) як розподілити між сторонами судові витрати;
7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;
8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).    
 
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
          Судом першої інстанції встановлено, що згідно з актовим записом про народження № 156-77-128804 від 03 грудня 1977 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є: батько - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_6 , про що в Бюро запису актів цивільного стану Міністерства охорони здоров`я міста Нью-Йорк видано акт про народження.
 
       Згідно зі свідоцтвом про народження (виписка з реєстру актів цивільного стану міста Нью-Йорк) № НОМЕР_1 , встановлено, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є: батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_8 (а.с. 5,6).
 
       Згідно архівної довідки № 06/11-20АУ від 06 листопада 2020 року, виданої Державним архівом Вінницької області, встановлено, що в документах архіву відсутні відомості про те, що ОСОБА_3 народився на території с. Мурафа Вінницької області в 1927 році у зв`язку з тим, що до архіву метричні книги про народження в с.Мурафа Вінницької області і книги реєстрації актових записів с. Мурафа Вінницької області про народження за 1927 рік на державне зберігання не надходили (втрачені в роки Другої світової війни 1939-1945 років), внаслідок чого надати довідку про народження ОСОБА_3 неможливо (а.с. 2).
 
Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
 
Частиною 2 ст.315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, крім тих, які передбачені ч. 1 ст. 315 ЦПК України, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
 
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
 
Із змісту поданої заяви вбачається, що встановлення факту народження ОСОБА_3 на території України необхідно заявнику ОСОБА_1 для отримання громадянства України.
 
Питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27 березня 2001 року № 215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України».
 
Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв`язків тощо.
 
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, а також особи, які проживали в Україні і не були громадянами інших держав станом на 24 серпня 1991 року або прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року, що має підтверджуватись документами про прописку.
 
Зокрема, за ч. 1, 7 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» на набуття громадянства України за територіальним походженням має право особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подав заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.
 
Відповідно до п. 28 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006 зі змінами, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, дід чи баба якої народилися до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент їх народження до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також: а) документ, що підтверджує факт народження діда чи баби заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту; б) документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з дідом чи бабою, які народилися на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.
 
У пункті 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
 
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках
 
Згідно з положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст.76 ЦПК України).
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).
 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).
 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України).
 
Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Як вбачається з матеріалів справи, у заяві, поданій до суду ОСОБА_1 , зазначив адресу: АДРЕСА_1 .
 
Судом першої інстанції не перевірено реєстрацію місця проживання або місця перебування заявника у справі, також судом не залучено до участі у справі, як зацікавлену особу, виконавчий комітет Ржищівської міської ради Київської області, тобто порушено вимоги ч.1 ст.316 ЦПК України щодо підсудності справи, що вплинуло на права останньої.
 
У Виконавчому комітеті Ржищівської міської ради Київської області відсутня інформація про реєстрацію місця проживання та перебування ОСОБА_1 на території м. Ржищів, що підтверджується довідкою № 02-02-13/64 від 26 лютого 2021 року(а.с.41).
 
Крім того, з відповіді на адвокатський запит державний архів Вінницької області зазначив,  що звернення від Ржищівського міського суду Київської області, ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_9 стосовно довідки про народження діда ОСОБА_1 у с. Мурафа, Шаргородського району, Вінницької області не надходило.
 
Державним архівом Вінницької області довідка за № 06/11-20АУ від 06 листопада 2020 року про відсутність відомостей про народження діда ОСОБА_1 не надавалася (а.с. 40).
 
Отже, державним архівом Вінницької області зазначена судом першої інстанції довідка не видавалася.
 
Водночас, як вбачається із доданої до апеляційної скарги УДМС України у Запорізькій області, заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію датовану11 березня 2021 року та підписану заявником, останній вказав місце проживання в Україні: АДРЕСА_2 (а.с. 68).
 
Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, сторона заявника, як на підтвердження обставин, що мають значення для справи, посилалася на покази свідка  ОСОБА_7 , який пояснив, що зі слів його рідного діда ОСОБА_4 , що проживав у с. Мурафа, Вінницької області з 1930 року по 1945 рік, ОСОБА_3 народився на території України ІНФОРМАЦІЯ_3, у с. Мурафа, Вінницької області.
 
Однак, колегія суддів вважає, що указані свідчення не можуть вважатися достатніми доказами для встановлення факту  народження діда заявника на території України ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме в с. Мурафа, Вінницької області, оскільки достовірність такого доказу викликає сумнів з огляду на те, що обставини є дев`яносторічної давнини, і особисто свідкові відомі бути не могли.
 
Матеріали справи не містять інформації щодо народження діда заявника або його батьків чи родичів до 24 серпня 1991 року на території України.
 
Відповідно до ч.4 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.
 
У зазначених справах як заінтересовані особи повинні брати участь відповідні органи служб громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб.
 
Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України  від 05 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» для забезпечення  правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний провести підготовчі дії, зокрема, з'ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.
 
Згідно з підпунктами 3, 4, 10 пункту 4 Положення «Про Державну міграційну службу України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 360 від 20 серпня 2014 року, ДМС відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого, здійснює у межах компетенції провадження з питань прийняття громадянства України і про припинення громадянства України та подає відповідні документи на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства, також забезпечує виконання рішень Президента України з питань громадянства, приймає відповідно до законодавства рішення про встановлення належності до громадянства України, оформлення набуття громадянства України та їх скасування; здійснює оформлення і видачу громадянам України документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство, тимчасово затримує та вилучає такі документи у передбачених законодавством випадках.
 
Проте, Ржищівський міський суд Київської області, порушуючи чинне законодавство, не залучив до справи Державну міграційну службу або її територіальні органи чи підрозділи.
 
Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення, не надав належної оцінки доказам у справі, не залучив до участі у справі заінтересованих осіб та ухвалив рішення без дотримання норм матеріального та процесуального права.
 
Виходячи з наведеного, рішення Ржищівського міського суду Київської області від 03 грудня  2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області - задовольнити.
 
Апеляційну скаргу представника Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області - задовольнити.
 
Рішення Ржищівського міського суду Київської області від 03 грудня  2020 року -  скасувати.
 
Постановити нове рішення, яким у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.
 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
 Повний текст постанови складено 13 жовтня 2021 року.

              Головуючий                                  

 
              Судді