ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/5263/20  Номер провадження 22-ц/814/1216/21	Головуючий у 1-й інстанції Погрібняк О. М.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Чумак О.В.
суддів Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.
при секретарі Гречка Є.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 лютого 2021 року, ухвалене суддею Погрібняк О.М., повний текст судового рішення складено 04 березня 2021 року, 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та виселення.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа – ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та виселення. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 05.06.2018 року за договором купівлі-продажу придбала у відповідачів квартиру АДРЕСА_1 . Відповідачі протягом двох років обіцяли, що звільнять вказану квартиру, в підтвердження своїх намірів були зняті з реєстрації в ній, проте свою обіцянку не виконали та квартиру не звільнили. У зв`язку з цим позивач просила суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні належною їй квартирою шляхом виселення з неї відповідачів та покласти на них понесені нею судові витрати.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 лютого 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_3 ,  третя особа  ОСОБА_4 ,  про усунення  перешкод в  користуванні жилим  приміщенням та  виселення задоволено.
Усунуто перешкоди в користуванні ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі по 420,40 грн. з кожного.
У стягненні з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

З цим рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 , оскарживши його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, прохає скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у спірній квартирі крім нього та матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2009 р. проживали також цивільна дружина ОСОБА_5 та її дитина ОСОБА_6 , які не залучені до участі у справі в якості третіх осіб. Натомість, судом до участі у справі допущено в якості третьої особи неповнолітнього ОСОБА_4 , 2003 року народження. Тоді як позивачка не вказала у позові, що діє в інтересах неповнолітнього сина. При цьому, судом не залучено до участі законного представника або орган опіки та піклування. 
Крім того, стверджує, що на розгляді у суді перебуває справа за його позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, про що повідомлено місцевий суд та безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у цій справі до розгляду вищевказаної справи. В подальшому судом було відмовлено у відкритті провадження у справі за вищевказаним позовом. Проте повторно подано позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири.
Зазначає, що суд при розгляді справи не надав правову оцінку тій обставині, що у п. 9 договору купівлі-продажу не обумовлено строку чи терміну звільнення квартири, що дає підстави вважати надання дозволу власником квартири на проживання у ній колишніх власників. Суд не з`ясував правове положення осіб, які проживають у спірній квартирі. Не застосував до правовідносин ст. 168 ч. 3, ст. 98 ЖК України.
Також посилається на те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку з неявкою відповідача, який за станом здоров`я не міг приймати участь у суді, що призвело до неповного з`ясування обставин справи, зокрема, невиконання позивачкою вимог ст. 168 ч. 3 ЖК України. 
Вказує, що спірну квартиру вони не продавали, договір купівлі-продажу не укладали та вважає, що їх з матір`ю ошукали при підписанні документів при взятті у борг у ОСОБА_7 грошових коштів у сумі 6000 доларів США начебто під заставу квартири.
Зазначає, що протягом двох років після вказаних подій вони проживали у квартирі, сплачували комунальні платежі, не будучи обізнаними про те, що квартира не належить їм на праві власності.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до апеляційного суду 20.09.2021 р., позивачка ОСОБА_2 прохає залишити без задоволення апеляційну скаргу та без змін рішення місцевого суду, яке вважає законним і обґрунтованим.

У судове засідання, яке відбулося в режимі відеоконференції з Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області, з`явились відповідач ОСОБА_1 , його представник - адвокат Доля Г.О.
Позивач ОСОБА_2 до суду не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Направила на електронну пошту апеляційного суду заяву про розгляд справи без її участі. 

Відповідно до ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Долі Г.О., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, і це вбачається з матеріалів справи, що 05.06.2018 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 й ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу серія ННС №870644, зареєстровано в реєстрі за №1116, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ципко Т.А., відповідно умов якого позивач придбала у відповідачів квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 55,0 кв. м, житловою площею 28,4 кв.м. (а.с. – 11-12).
У пункті 9 вказаного Договору купівлі-продажу сторони домовилися про те, що квартира, яка відчужується, буде повністю звільнена Продавцями для безперешкодного користування нею з боку Покупця. Продавці зобов`язуються на момент звільнення квартири передати ключі Покупцю.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №126341018 від 05.06.2018 року право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано за позивачкою ОСОБА_2 (а.с. - 10).
У квартирі за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані позивач ОСОБА_2 та її син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується інформацією з паспорта громадянина України позивачки та довідкою Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради №20636 від 14 серпня 2020 року (а.с. - 6, 9). 
Згідно довідок Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 18.09.2020 р. відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 не зареєстровані (а.с. 23-24).
11.08.2020 року ОСОБА_1 надав розписку про те, що 14.08.2020 року він разом із своєю мамою, дружиною і дитиною зобов`язується звільнити квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , забрати з неї свої речі та передати ключі власниці квартири (а.с. 15).
Суд першої інстанції встановив, що на час розгляду справи спірна квартира відповідачами не звільнена.
За інформацією, наявною у витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань, підрозділом дізнання Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020175090000336 від 12.08.2020 р. за фактом звернення ОСОБА_1 до Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області з повідомленням про те, що невстановлена особа в 2018 році в м. Кременчуці надала офіційний документ «довіреність» з ознаками підробки.
В ході розгляду справи місцевим судом відповідач ОСОБА_1 зазначив, що про підозру у цьому кримінальному провадженні нікому не повідомлено.
Згідно листа старшого дізнавача сектору дізнання Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області №107/Г-166 від 19.02.2021 р. сектором дізнання Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області 12.08.2020 р. внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за №12020175090000336 за повідомленням ОСОБА_1 про використання завідомо підробленого документу. На даний час досудове розслідування у квазаному кримінальному провадженні триває, виконуються необхідні слідчі дії з метою встановлення об`єктивних обставин справи та осіб, причетних до вчинення злочину.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що договір купівлі-продажу спірної квартири від 05.06.2018 р. є правомірним, а відповідачі безпідставно проживають у належній позивачці на праві власності квартирі, чим порушують її права на володіння, користування і розпорядженням власним майном. 

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом. 
Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. 
Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. 
Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною першою  статті 383 ЦК України  та  статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції правильно встановив, що договір купівлі-продажу спірної квартири від 05.06.2018 р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , не визнаний недійсним у судовому порядку. Отже, є правомірним. Доказів протилежного відповідачем не надано.
Сторони самостійно визначили його предмет та ціну, дійшли згоди щодо істотних умов договору, в тому числі, щодо положень, закріплених у п. 9, відповідно до якого сторони домовилися про те, що квартира, яка відчужується, буде повністю звільнена Продавцями для безперешкодного користування нею з боку Покупця. Продавці зобов`язуються на момент звільнення квартири передати ключі Покупцю.

Посилання відповідачів у суді першої інстанції та аналогічні доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що договір купівлі-продажу спірної квартири з позивачкою не укладався, не підтверджені належними і допустимими доказами. 
Наданий стороною відповідачів витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань та лист дізнавача від 19.02.2021 р. не свідчить про недійсність договору купівлі-продажу спірної квартири від 05.06.2018 р., а підтверджує лише той факт, що триває досудове розслідування за заявою ОСОБА_1 , який звернувся до Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області з повідомленням про те, що невстановлена особа в 2018 році в м. Кременчуці надала офіційний документ «довіреність» з ознаками підробки. 
На цей час підозру у вказаному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено.
Враховуючи те, що договір купівлі-продажу від 05.06.2018 р. є правомірним; не визнаний недійсним у судовому порядку; відповідачі проживають у спірній квартирі без належних правових підстав, чим порушують права позивачки як єдиного власника цього майна на володіння, користування і розпорядженням своїм майном, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення відповідачів зі спірної квартири.

Посилання відповідача на те, що з 2009 р. у спірній квартирі проживали його цивільна дружина ОСОБА_5 та її дитина ОСОБА_6 , які не були залучені місцевим судом до участі у справі, до уваги колегії суддів не приймаються, оскільки належних і допустимих доказів того, що вказані особи проживають на законних підставах чи зареєстровані у спірному житловому приміщенні матеріали справи не містять.
Натомість в п. 6 договору купівлі-продажу від 05.06.2018 р., який є чинним, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 засвідчили, що в квартирі АДРЕСА_1 , неповнолітні, малолітні діти, не проживають (не зареєстровані) (а.с. 11 на звороті). 

Твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що до участі у справі не залучено законного представника неповнолітнього ОСОБА_4 або орган опіки та піклування, є неспроможними, так як в його інтересах діє його мати ОСОБА_2 , яка є позивачкою у справі. 
Посилання відповідача на те, що на розгляді у суді перебуває справа за його позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, на увагу колегії суддів не заслуговують, так як рішення суду у вказаній справі, яке набрало законної сили, відповідачем апеляційному суду не надано.
В разі задоволення судом вказаного позову позивач не позбавлений права на звернення до суду з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. 
Посилання ОСОБА_1 на те, що у п. 9 договору купівлі-продажу не обумовлено строку чи терміну звільнення квартири, що дає підстави вважати надання дозволу власником квартири на проживання у ній колишніх власників, - не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки відповідачі зняті з реєстрації у спірній квартирі, а договір купівлі-продажу квартири від 05.06.2018 р. є чинним, у судовому порядку недійсним не визнаний. 
Твердження відповідача про те, що суд першої інстанції не застосував до цих правовідносин положення ст. 98 ЖК УРСР, не приймаються до уваги колегії суддів, оскільки вказана норма регулює питання користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, тоді як спірна квартира перебуває у приватній власності.
Відповідно до ч. 3 ст. 168 ЖК УРСР договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім`ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці.
Між тим, вказані положення закону не підлягають застосуванню у даному випадку, оскільки власником спірної квартири є ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу від 05.06.2018 р., який є чинним, тоді як відповідачі за адресою: АДРЕСА_2 не зареєстровані, між ними та власником не було укладено договору оренди житлового приміщення.
Крім цього, як вказувалося вище, 11.08.2020 року ОСОБА_1 надав розписку про те, що 14.08.2020 року він разом із своєю мамою, дружиною і дитиною зобов`язується звільнити квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , забрати з неї свої речі та передати ключі власниці квартири (а.с. 15).
Посилання відповідача на те, що спірну квартиру вони з матір`ю не продавали, договір купівлі-продажу не укладали, а їх з матір`ю ошукали при підписанні документів при взятті у борг у ОСОБА_7 грошових коштів у сумі 6000 доларів США начебто під заставу квартири, - не підтверджені належними і допустимим доказам, тому на увагу колегії суддів не заслуговують.
Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що після ухвалення оскаржуваного рішення та подання апеляційної скарги відповідач ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , а правовідносини у цій справі не допускають правонаступництва.
Рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегією суддів не встановлено.
Отже, апеляційна скарга залишається судом апеляційної інстанції без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення  Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 лютого 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 22.11.2021 р.  

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді                                                  Ю.В.Дряниця 

Т.О.Кривчун