Справа № 345/1699/21 
Провадження № 22-ц/4808/1355/21 
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.,
суддів:                        Бойчук І.В., Пнівчук О.В.
за участю секретаря        Єлісевич О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Крикун Тетяни Олександрівни на рішення Калуського міськрайонного суду, ухвалене суддею Якимівим Р.В. 16 липня 2021 року в м. Калуші у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Служби у справах дітей Калуської міської ради, про позбавлення батьківських прав,
в с т а н о в и в:
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.
Позовні вимоги мотивовано тим, що у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 , про що в книзі реєстрів актів про народження зроблено запис №268 та видано Свідоцтво серії НОМЕР_1 .
Оскільки позивач з відповідачем не перебували у шлюбі, то рішенням Калуського міськрайонного суду від 23.10.2019 року було визнано факт батьківства та внесено відомості щодо батька у актовий запис про народження доньки, одночасно стягнуто судом аліменти з ОСОБА_2 на утримання позивача в період догляду за дитиною до досягнення трирічного віку.
Згодом рішенням Калуського міськрайонного суду від 20.12.2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. до досягнення дитиною повноліття.
Однак відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не спілкується з нею. Він повністю ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням не займається, не створює належних умов для проживання, не проявляє зацікавленості до її навчання.
З огляду на наведені обставини ОСОБА_1  просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 16 липня 2021 року в позові відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням представник ОСОБА_1  - адвокат Крикун Т.О. подала апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що відповідачу ОСОБА_2 однозначно відомо про ухвалення заочних рішень Калуського міськрайонного суду від 23.10.2019 року та від 20.12.2019 року про визнання його батьком дитини ОСОБА_3 , стягнення з нього аліментів на її утримання та на утримання матері ОСОБА_1 , оскільки перегляд даних рішень здійснювався апеляційною інстанцією за його апеляціями та за його участю.
Крім того ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 02.07.2020 року було встановлено, що відповідач добровільно допомогу на утримання дочки не надає, а тому така обставина не потребувала доказування.
Також суд першої інстанції при розгляді даної справи безпідставно не врахував розрахунок заборгованості по аліментах за виконавчим листом №345/4121/19 від 20.12.2019 року, згідно якого відповідачем жодного разу не сплачено аліменти на утримання дитини і сума заборгованості по них складає 69838,70 грн. Дана обставина свідчить про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по утримання дочки.
Суд першої інстанції не прийняв до уваги і висновок органу опіки та піклування Калуської міської ради від 12.05.2021 року №01-23/291 щодо можливості позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дочки, мотивуючи це тим, що відповідач не з`явився на засідання Комісії. Однак суд не врахував, що відповідач двічі був належним чином повідомлений про засідання Комісії з питань захисту прав дітей, однак на ці засідання не з`являвся, жодних пояснень чи заперечень не надав.
Крім того, судом не враховано характеристику від 01.02.2021 року, згідно якої відповідач жодного разу не з`являвся в дошкільний заклад, який відвідує дитина, що також свідчить про те, що він не бере участі у її вихованні та не цікавиться нею.
Вважає, що наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що ОСОБА_2 від народження дитини нею не цікавиться, не бачиться та не піклується про її розвиток. Отже, є всі передбачені законом підстави для позбавлення відповідача батьківських прав.
Просить скасувати рішення Калуського міськрайонного суду від 16.07.2021 року і ухвалити нове, яким позов задовольнити.
В судовому засіданні апеляційного суду позивач та її представник доводи апеляційної скарги підтримали з мотивів, наведених у ній.
Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про час та місце слухання справи належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як вбачається з матеріалів справи, повторним заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 23.10.2019 року визнано ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та внесено зміни до актового запису про її народження. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. щомісячно, починаючи з 03.10.2018 року і до досягнення дочкою  ОСОБА_3 трьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 13-15).
Таким чином згідно копії повторного Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).
Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 20.12.2019 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дочки  ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн. щомісячно, починаючи з 03.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 16-17).
Відповідно до розрахунку зі сплати аліментів на підставі виконавчого листа №345/4121/19 від 20.12.2019 року про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини сума заборгованості станом на 01.02.2021 року становить 69838,70 грн. (а.с. 8).
Згідно розрахунку зі сплати аліментів на підставі виконавчого листа №345/1327/18 від 02.12.2019 року про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на дружину сума заборгованості станом на 29.05.2020 року становить 39742,00 грн. (а.с. 9).
Із характеристики на вихованку ОСОБА_3 ІІ молодшої групи «Зернятко» ЗДО (ясел-садка) «Червона шапочка» від 01.02.2021 року вбачається, що батько жодного разу в ЗДО не з`являвся (а.с. 10).
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Калуської міської ради від 12.04.2021 року №01-23/291 Служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).
Згідно акту обстеження умов проживання від 25.02.202 року зі слів ОСОБА_1 батько ОСОБА_3 жодної участі у вихованні дитини не брав від її народження, не цікавився її життям, здоров`ям, матеріально не утримував. На даний час ніяких зв`язків не підтримують (а.с. 12).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини не може свідчити про свідоме ухилення батька від виконання обов`язків по утриманню дочки, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та спонукання батька до надання дитині належного утримання. Також наявність заборгованості по аліментах сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.
За змістом частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Отже вказана стаття визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.
За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення, і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України).
Згідно вимог ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі №344/6374/18, від 08 квітня 2020 року у справі №645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі №127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі №643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі №712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі №640/15049/17, від 24 квітня 2019 року у справі №331/5427/17, від 13 березня 2019 року у справі №631/2406/15-ц.
Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Колегія суддів вважає, що у матеріалах справи відсутні належні докази, з яких би вбачалось, що у діях відповідача наявна вина.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Разом з тим позивачем не надано належних доказів, що свідчать про свідоме нехтування ОСОБА_2 обов`язками щодо виховання дитини.
Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він складений без участі відповідача, не містить даних, які об`єктивно характеризують його як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків; органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.
Доводи апелянта щодо ухилення відповідача від виховання, матеріального забезпечення та утримання дитини, колегія суддів також вважає недоведеними та погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність заборгованості по аліментах сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.
Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у справі №204/1199/16-ц ( провадження №61-170св17) від 16 січня 2018 року.
Зважаючи на наведене вище, доводи апеляційної скарги не містять у собі посилань на обставини чи докази про те, що позбавлення відповідача батьківських прав стосовно дочки відповідає якнайкращим інтересам дитини, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Крикун Тетяни Олександрівни залишити без задоволення.
Рішення Калуського міськрайонного судувід 16 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        І.В. Бойчук
                                                                               О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2021 року.