КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
Справа №752/16820/19                                    Головуючий у 1 інстанції: Колдіна О.О. 
Провадження №22-ц/824/13590/2021            Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
09 листопада 2021 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді                                       Гаращенка Д.Р.
суддів                                                      Сліпченка О.І., Сушко Л.П.,
за участю секретаря                                    Стеблиненко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 17 травня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариства«Альфа-Банк», треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець Кісельова Віталіна Володимирівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ«Альфа-Банк», треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., приватний виконавець Кісельова В.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просиввизнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №24344, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем 31 жовтня 2017 року щодо стягнення на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості, що виникла за Договором кредиту від 20 червня 2007 року №10-29/3643, укладеним між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 20 червня 2007 року між ним та АКБСР «Укрсоцбанк» укладено Договір кредиту №10-29/3643, відповідно до якого відповідач надав позивачу кредитні кошти у сумі 55 000 доларів США зі сплатою 11,95% річних за користування кредитними коштами із кінцевим строком повернення 19 червня 2032 року.
17 листопада 2008 року між сторонами укладено Додаткову угоду про внесення змін до Договору кредиту, якою встановлено відсоткову ставку за користування кредитом на рівні 14% річних.
У забезпечення виконання вищезазначеного зобов`язання між ним та АКБСР «Укрсоцбанк» 20 червня 2007 року було укладено Договір іпотеки №02-10/2138, відповідно до якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .
У січні він отримав від відповідача лист від 14 грудня 2010 року №084-05/96-6829 з вимогою про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом та сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 53671,01 доларів США та 8026 грн 22 коп.
26 червня 2019 року з листа приватного виконавця Кісельової В.В. від 05 червня 2019 pоку №1287 він дізнався, що 05 червня 2019 pоку постановою приватного виконавця Кісельової В.В. відкрито виконавче провадження №59277330 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Чуловським В.А. 31 жовтня 2017 pоку №24344 щодо стягнення на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості, що виникла за Договором кредиту від 20 червня 2007 року №10-29/3643, укладеним між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , у розмірі 102 684,99 доларів США. 
Стягнення проводиться за період з 10 грудня 2014 року по 10 жовтня 2017 року. 
Сума заборгованості складається з строкової заборгованості - 32 491доларів США,простроченої заборгованості - 18 467,74 доларів США,строкової заборгованості по нарахованих відсотках - 574,70 доларів США,простроченої заборгованості по нарахованих відсотках - 51 151, 55 доларів США.
При вчиненні виконавчого напису нотаріуса приватний нотаріус не отримував первинні документи щодо видачі кредиту. Розрахунок боргу, здійснений банком, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. 
Крім того, у  виконавчому написі нотаріуса зазначено про заборгованість у розмірі 102 684,99 доларів США, в той час як у досудовій вимозі зазначено про заборгованість у розмірі 53671,01 доларів США та 8026 грн 22 коп.
Наведені обставини спростовують безспірність заборгованості.
Крім того, банк, пред`явивши вимогу від 14 грудня 2010 року про повне дострокове погашення ним заборгованості за кредитом та сплаті відсотків за користування кредитом, змінив строк виконання основного зобов`язання, при цьому із заявою про вчинення виконавчого напису нотаріуса звернувся лише 31 жовтня 2017 року, чим пропустив строк позовної давності.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець Кісельова Віталіна Володимирівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №24344, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем 31.10.2017 щодо стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості, що виникла за Договором кредиту від 20 червня 2007 року №10-29/3643, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 .
Стягнуто з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1152,60 гривень.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції АТ «Альфа-Банк»подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що банком було подано нотаріусу повний та виключний перелік документів, як того вимагає Закон України «Про нотаріат».
Вказує, що доказів направлення кредитором на адресу позивача саме вимоги про дострокове повернення кредиту (а не повідомлення про наявність простроченої заборгованості) матеріали справи не містять. 
Посилається на те, що кінцевий термін погашення заборгованості по кредиту по 19 червня 2032 року. Саме ця дата є датою, з якою законодавець пов`язує перебіг строку для вчинення виконавчого напису нотаріусом. Отже, посилання на недотримання кредитором трирічного строку є безпідставним.
Звертає увагу й на те, що позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості перед банком за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення, не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості.
Також зауважує, що виконавчий напис нотаріуса був частково виконаний. На його виконання предмет іпотеки у відповідності до вимог ст. 49 Закону України «Про іпотеку»  було передано у власність стягувачу АТ «Укрсоцбанк».
ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить закрити апеляційне провадження у справі. Вказує, що на момент вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. виконавчого напису норма чинного законодавства про можливість вчинення виконавчих написів в безспірному порядку на підставі договорів, що не посвідчені нотаріально, була скасована. 14 грудня 2010 року банк пред`явив вимогу про повне дострокове погашення позивачем заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування кредитом, а отже, суд прийшов до висновку, що саме з грудня 2010 року у відповідача виникло право достроково стягнути всю заборгованість за кредитом.
У судовому засіданні адвокат Гуйван І.В. представник АТ «Альфа-Банк» просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати.
ОСОБА_1 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без мін.
Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. та приватний виконавець Кісельова В.В. у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили.
За положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», заборгованість, що виникла по Договору кредиту №10-29/3643 від 20 червня 2007 року,  за період з 10 грудня 2014 року по 10 жовтня 2017 року в розмірі 102 684,99 доларів США, з яких: строкова заборгованість - 32491 доларів США, прострочена заборгованість - 18 467,74 доларів США, строкова заборгованість по нарахованих відсотках - 574,70 доларів США, прострочена заборгованість по нарахованих відсотках - 51151,55 доларів США. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за №24344. (а.с. 20 зворот)
05 червня 2019 року приватним виконавцем Кісельовою В.В. відкрито виконавче провадження №59277330 щодо виконання виконавчого напису №24344, виданого 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. (а.с. 25)
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Слід зазначити, що відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом учинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, установлених законом. 
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат»  та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).
У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц (провадження №14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172».
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.
У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження №14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».
Як вбачається з матеріалів справи 20 червня 2007 року між ОСОБА_1 та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», укладено Договір кредиту №10-29/3643, відповідно до якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 55 000 доларів США зі сплатою 11,95% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 19 червня 2032 року. (а.с. 16-19)
17 листопада 2008 року між ОСОБА_1 та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», укладено Додаткову угоду про внесення змін до Договору кредиту №10-29/3643 від 20 червня 2007 року, згідно якої збільшено розмір процентної ставки, встановивши її на рівні 14,00% річних, процентна ставка починає діяти з 28 листопада 2008 року. (а.с. 20)
У забезпечення виконання вищезазначеного зобов`язання 20 червня 2007 року між ОСОБА_1 та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», було укладено Договір іпотеки №02-10/2138, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_2 . (а.с. 21-22)
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.
За умовами п. 1.1. Договору кредиту позичальник вносить чергові платежі по кредиту щомісячно до 10-го числа поточного місяця в розмірі 183 долари США починаючи з липня 2007 року.
У п. 7.4. Договору кредиту у разі настання обставин, визначених п.п. 3.2.3, 4.4., 4.5., 5.4. цього Договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту на нараховані штрафні санкції.
Відповідно до п. 4.4. Договору кредиту у разі невиконання  (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.2.-3.3.7., 3.3.11.-3.3.13., 3.3.18, та 3.3.19. цього Договору, порушення позичальником умов договору, визначених у п.1.3. та 3.3.5. цього Договору, протягом більше, ніж десять робочих днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції.
Згідно з п. 4.5 Договору кредиту у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п.3.3.7., 3.3.8. цього Договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (траф, пеню).
14 грудня 2010 року ПАТ «Укрсоцбанк» пред`явило вимогу №084-05/96-6829 про повернення ОСОБА_1 заборгованості по кредиту та відсоткам у розмірі 53 671,01 доларів США та 8026,22 грн. (а.с. 23)
Як зазначає позивач вимогу №084-05/96-6829 він отримав у січні 2011 року.
У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
В апеляційній скарзі АТ «Альфа-Банк» посилається на те, що позивач не наддав доказів направлення кредитором на адресу позивача саме вимоги про дострокове повернення кредиту (а не повідомлення про наявність простроченої заборгованості).
Суд апеляційної інстанції відхиляє зазначені доводи апелянта, оскільки за умовами кредитного договору ОСОБА_1 було надано у кредит грошові кошти в сумі 55 000 доларів США, а у вимозі №084-05/96-6829 банк просив позичальника повернути заборгованість по кредиту та відсоткам, яка станом на 10 грудня 2010 року становить 53 671,01 доларів США та 8026,22 грн.
Наведене вище дає підстави вважати, що 14 грудня 2010 року ПАТ «Укрсоцбанк» пред`явило ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення позики, чим у свою чергу змінило строк виконання основного зобов`язання. 
Оспорюваним виконавчим написом від 31 жовтня 2017 року стягнуто строкову заборгованість по нарахованих відсотках у розмірі 574,70 доларів США та прострочену заборгованість по нарахованих відсотках у розмірі 51151,55 доларів США. за період з 10 грудня 2014 року по 10 жовтня 2017 року, тобто розрахунок банком проведений після зміни строку виконання основного зобов`язання.
Оскільки строк виконання основного зобов`язання змінився, у зв`язку з чим право банківської установи нараховувати передбачені кредитним договором відсотки припинилося, відтак подану нотаріусу заборгованість позивача перед банком не можна вважати безспірною.
Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 31 жовтня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14.
Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання».
Укладений між банком та позивачем договір кредиту, на підставі якого вчинено виконавчий напис, не був посвідчений нотаріально, що свідчить про недотримання умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.
Не є підставами для скасування рішення суду доводи апелянта, що позивач не спростував розмір заборгованості, зазначений у виконавчому написі нотаріуса, оскільки під час розгляду справи встановлено, що розмір заборгованості, яку просив стягнути банк, не є безспірною.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального права і правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Ргопіпа V. ІІкгаіпе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У зв`язку з наведеним суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
 
Повний текст постанови складено 16 листопада 2021 року.
 
Головуючий                                                                           Д.Р. Гаращенко

Судді                                                                                      О.І. Сліпченко

                                                                                                 Л.П. Сушко