Постанова
іменем України
 
17 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 592/8209/19 
провадження № 51-5206км20
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                              ОСОБА_1 , 
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 , 
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                                   
(в режимі відеоконференції)                ОСОБА_6 ,                                                      
                  
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 – адвоката ОСОБА_6 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 вересня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду 
від 17 червня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019200230000100, щодо 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого там само ( АДРЕСА_2 , раніше не судимого, 
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 
ст. 115 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 вересня 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Вирішено питання щодо речових доказів та арешту у кримінальному провадженні. 
Харківський апеляційний суд ухвалою від 17 червня 2021 року вирок суду першої інстанції залишив без зміни.
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_8 за таких обставин. 
6 березня 2019 року близько 21:30 ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, зайшов до приміщення літньої кухні домогосподарства по АДРЕСА_1 , де побачив, що його двоюрідна бабуся ОСОБА_8 сидить на ліжку, опустивши голову донизу. Він покликав її, але остання не відповіла, а після наступних декількох спроб й окликів підняла голову, різко схопила палку і намагалась ударити ОСОБА_7 . Такі її дії сильно розлютили останнього і він з метою умисного вбивства на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин схопив молоток, що лежав біля столу в приміщенні кухні, та з силою завдав його металевою частиною близько восьми ударів ОСОБА_8 по голові й шиї, внаслідок чого через нетривалий проміжок часу потерпіла померла на місці події.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати постановлені щодо засудженого ОСОБА_7 вирок та ухвалу і закрити кримінальне провадження у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Суть доводів захисника зводиться до тверджень про те, що ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК засуджено необґрунтовано й у справі відсутні належні та допустимі докази, які би підтверджували його винуватість за вказаним обвинуваченням, а висновки суду ґрунтуються на припущеннях. За її твердженням, ОСОБА_7 не вчиняв умисного вбивства потерпілої, про що свідчать наявні у справі докази, яким суд під час постановлення вироку дав неправильну оцінку, і крім того, суд не спростував пояснень ОСОБА_7 про дійсні обставини події. Зокрема, зазначає, що висновки судово-медичних експертиз є суперечливими та не підтверджують винуватості ОСОБА_7 , оскільки на його на одязі, руках 
і молотку не виявлено слідів крові потерпілої, механізм утворення тілесних ушкоджень не збігається з продемонстрованим ОСОБА_7 механізмом за кількістю, локалізацією ушкоджень, а механізм травмування під`язикової кістки він не демонстрував. 
Також скаржник указує на те, що слідчі дії у справі проведено з численними порушеннями,  а саме: під час затримання ОСОБА_7 не було роз`яснено його права на захист, застосовано до нього психологічний і фізичний тиск, внаслідок чого він визнав себе винним у вчиненні умисного вбивства потерпілої. На думку захисника, пояснення ОСОБА_7 , дані в ході слідчого експерименту, є неналежним та недопустимим доказом, оскільки цю слідчу дію було проведено одразу після визнання ОСОБА_7 вини внаслідок порушення його прав 
і, враховуючи стан його здоров`я, він не міг в повній мірі усвідомлювати своїх дій та їх наслідків.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник засудженого – адвокат ОСОБА_6 підтримала подану касаційну скаргу та просила її задовольнити.
Прокурор заперечував щодо задоволення касаційної скарги захисника та просив залишити судові рішення щодо ОСОБА_7 без зміни. 
Мотиви Суду
Статтею 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) визначено, що суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, а також правильності правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.  
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Тому суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. 
Як видно з матеріалів кримінального провадження, доводи в касаційній скарзі захисника ОСОБА_6 про необґрунтованість засудження ОСОБА_7 за 
ч. 1 ст. 115 КК  були предметом ретельної перевірки судів першої та апеляційної інстанцій, які вмотивовано визнали ці доводи безпідставними, оскільки вони не знайшли свого підтвердження. Колегія суддів погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій.
Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_8 , зроблено з дотриманням ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до 
ст. 94 вказаного Кодексу.
За матеріалами цього провадження в ході судового розгляду ОСОБА_7 винним себе не визнав і повідомив суду, що не позбавляв життя потерпілу.
Суд, з`ясувавши позицію ОСОБА_7 , належним чином обґрунтував своє рішення про винуватість засудженого в умисному вбивстві ОСОБА_8 . Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу: даних протоколів огляду місця події від 7 березня 2019 року з фототаблицею та відеозаписом, огляду трупа ОСОБА_8 з фототаблицею від 7 березня 2019 року, слідчого експерименту з фототаблицею від 7 березня 2019 року, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_7 , даних висновку судово-медичної експертизи від 7 травня 2019 року № 31, висновків експерта від 13 травня 2019 року № 122, від 3 травня 2019 року № 119,  висновку судово-психіатричного експерта від 8 квітня № 153, показань експерта 
ОСОБА_9 та інших доказів, зміст яких докладно відображено у вироку.
Як убачається з даних, які містяться в протоколі слідчого експерименту 
від 7 березня 2019 року, ОСОБА_7 у присутності захисника – адвоката ОСОБА_10 , за участю понятих, спеціаліста та інших учасників самостійно показав на місці обставини скоєння злочину, навів деталі обстановки, у тому числі, де взяв молоток, та відтворив свої дії по нанесенню тілесних ушкоджень потерпілій 
ОСОБА_8 . Під час цієї слідчої дії здійснювався безперервний відеозапис. 
Суд обґрунтовано визнав протокол проведення слідчого експерименту належним та допустимим доказом, оскільки він відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема статей 104, 105 КПК, а саму слідчу дію такою, яку проведено за правилами, передбаченими ст. 240 цього Кодексу.
Доводи захисника про те, що пояснення ОСОБА_7 , дані в ході слідчого експерименту, є неналежним та недопустимим доказом, оскільки цю слідчу дію було проведено одразу після визнання ОСОБА_7 вини внаслідок порушення його прав і, враховуючи стан його здоров`я, він не міг в повній мірі усвідомлювати своїх дій та їх наслідків, не знайшли підтвердження.
З матеріалів провадження вбачається, що слідчий експеримент було проведено 
з ОСОБА_7 за участю його захисника, спеціалістів та в присутності двох понятих. Було роз`яснено ОСОБА_7 положення ст. 63 Конституції України, статей 18, 20, 42 КПК і з`ясовано, чи зрозумілі йому права та обов`язки. Протокол за результатами проведення цієї слідчої дії ОСОБА_7 і його захисник підписали без жодних зауважень, заяви та клопотання від них не надходили.
Заперечення обвинуваченим у судовому засіданні відомостей, які слідчий перевіряв або уточнював під час слідчого експерименту за його участю, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту.
Згідно з висновком судово-психіатричного експерта від 8 квітня 2019 року № 153 комісія дійшла висновку, що ОСОБА_7 виявляє ознаки легкої розумової відсталості (помірна дебільність). У період часу коли було скоєне інкриміноване йому правопорушення, ОСОБА_7 також не виявляв ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, а перебував у стані простого алкогольного сп`яніння, не міг повною мірою усвідомлювати своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_7 не потребував застосування до нього примусових заходів медичного характеру. Також за висновком ОСОБА_7 не перебував у стані фізіологічного афекту або в іншому емоційному стані, який суттєво впливав на його свідомість та діяльність як на момент скоєння інкримінованого йому правопорушення, так і після нього. 
Крім того, експерт ОСОБА_9 у судовому засіданні підтримала та роз`яснила цей висновок, пояснивши, що на дослідження були надані матеріали кримінального провадження, медична документація та доставлений підекспертний  ОСОБА_7 , який вів себе спокійно і розповів про всі обставини скоєного ним злочину. Експерти і психолог на нього тиск не чинили, що підтвердив і сам ОСОБА_7 у суді, 
також останній не скаржився на застосовування до нього фізичної сили чи психологічного тиску під час допиту його у відділку поліції. Експерт зазначила, що такий психічний розлад, помірна дебільність, як правило, не позбавляє особу здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, однак не повною мірою, оскільки ОСОБА_7 перебував ще і в стані алкогольного сп`яніння, все це наклалося. Якби ОСОБА_7 був тверезий, то, як зазначили експерти у висновку, в повній мірі усвідомлював би свої дії та керував ними. 
Суди правильно зазначили, що психічний стан ОСОБА_7 сам по собі не обумовлює його непричетності до злочину. 
За висновком судово-медичної експертизи від 7 травня 2019 року № 31  безпосередньою причиною смерті ОСОБА_8 стала відкрита черепно-мозкова травма, яка супроводжувалась багатоскалковими переломами потиличної кістки, розчавленням речовини головного мозку, субарахноїдальним крововиливом, набряком та забоєм речовини головного мозку, які належать до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння. Закритий перелом під`язикової кістки належить до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою наявності загрозливих для життя явищ. Численні забійні рани волосистої частини голови є легкими тілесними ушкодженнями, що призвели до короткочасного розладу здоров`я. 
Експертом у висновку від 13 травня 2019 року № 122 встановлено, що на клапті шкіри з потиличної ділянки голови трупа ОСОБА_8 виявлено забиті рани, які утворилися від не менш ніж семикратної травматичної дії тупого знаряддя. Рани могли утворитися як від дії одного травмуючого знаряддя різними його частинами, так і від двох або й більше різних знарядь. На шматку шкіри виявлені рани, які утворилися внаслідок дії тупого знаряддя з обмеженою контактуючою поверхнею, де довжина переважає над шириною; рани, які утворилися внаслідок дії тупого знаряддя з обмеженою контактуючою поверхнею; рани, утворені внаслідок дії тупого знаряддя з прямолінійним ребром (двогранний кут). Конструктивні особливості травмуючого знаряддя в ушкодженнях не відобразилися. На клапті шкіри, на ділянках ушкоджень виявлені сліди заліза. На фрагменті склепіння черепа виявлено багатоскалковий перелом потиличної та лівої тім`яної кістки, який утворився внаслідок не менш ніж двократної дії тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею. На під`язиковій кістці виявлено прямий (місцевий, розгинальний) перелом середньої третини правого великого рогу, який утворився від сили, що діяла в місці перелому. За результатами дослідження клаптя шкіри з потиличної ділянки, враховуючи розміри молотка (носка, п`ятки), наданого на експертизу, можна припустити, що всі ушкодження могли утворитися від травматичної дії молотка різними його частинами. З огляду на досліджений фрагмент черепа, враховуючи розміри молотка, наданого на експертизу, можна припустити, що виявлені ушкодження могли утворитися від дії молотка (п`ятки). Не виключено, що деякі з ушкоджень на клапті шкіри з потиличної ділянки могли утворитися внаслідок травматичної дії частин дерев`яної колоди. 
У висновку експерта від 3 травня 2019 року № 119 зазначено, що механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених у ході судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_8 , частково збігається з механізмом спричинення, продемонстрованим підозрюваним ОСОБА_7 під час слідчого експерименту 7 березня 2019 року. Має розбіжності за кількістю та локалізацією ушкоджень. 
Доводи захисника про те, що відсутність на одязі ОСОБА_7 , його руках та молотку слідів крові потерпілої свідчить про його непричетність до вбивства ОСОБА_8 , ретельно перевірені судами першої й апеляційної інстанцій і з наведенням відповідних мотивів обґрунтовано визнані безпідставними. 
Суди правильно зазначили, що ОСОБА_7 під час слідчого експерименту за допомогою макета молотка показував, як заподіяв перший, другий, третій удари по голові ОСОБА_8 , та далі показував, у якому напрямку викинув молоток, а тому відсутність слідів крові на руках та одязі ОСОБА_7 не дає підстав вважати, що він не причетний до вчинення вбивства потерпілої та молоток не є знаряддям злочину. 
Наведені у скарзі захисника доводи про те, що механізм утворення тілесних ушкоджень не збігається з продемонстрованим ОСОБА_7 механізмом за кількістю та локалізацією ушкоджень, а також останній не демонстрував механізму травмування під`язикової кістки потерпілої, не спростовують його причетності до вбивства ОСОБА_8 . 
Крім того, як було зазначено, допитана в судовому засіданні експерт 
ОСОБА_9 пояснювала, що, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_7 зреагував на обставини неадекватно, міг інсценувати події, вигадати їх, кількість ударів міг не пам`ятати або не сказати.
Зіставивши докази в їх взаємозв`язку, місцевий суд умотивовано визнав, що показання учасників судового процесу, і дані, які містяться у протоколах слідчих дій та в експертних висновках, на підставі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів, і правомірно поклав їх в основу вироку.
Не знайшли свого підтвердження в матеріалах провадження доводи сторони захисту про те, що під час затримання ОСОБА_7 не було роз`яснено його права на захист та застосовано психологічний і фізичний тиск, внаслідок чого він визнав себе винним у вчиненні умисного вбивства.
Зі змісту протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 
7 березня 2019 року вбачається, що цю слідчу дію розпочато о 09:10 і закінчено о 09:52, фактично ОСОБА_7 затримано цього ж дня о 08:40. Йому було належним чином роз`яснено підстави затримання і те, у вчиненні якого злочину він підозрюється, його права, зокрема і право мати захисника, та обов`язки. Про затримання ОСОБА_7 о 08:45 було повідомлено його матір ОСОБА_11 . На кожному аркуші вказаного протоколу, в тому числі після переліку прав, передбачених ч. 3 ст. 42 КПК, є підписи понятих та ОСОБА_7 . Заяв і зауважень з приводу затримання не надходило. Копію протоколу ОСОБА_7 отримав.
Крім того, з фотокопії доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_7 від 7 березня 2019 року видно, що доручення видано о 09:50.
Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що враховуючи час, необхідний для складання слідчим процесуального документа для залучення захисника, його направлення до уповноваженого органу та прийняття цим органом рішення, відсутні порушення вимог ч. 4 ст. 213 КПК. Крім того, за наявності сумнівів щодо фактичного часу затримання, захисник не була позбавлена можливості здійснити відповідні запити. 
Водночас цей суд зазначив, що зазначені обставини не впливають на остаточні висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 , оскільки повідомлення про підозру та слідчий експеримент було проведено за участю захисника. 
Також слід зауважити, що сторона захисту мала можливість звертатися з заявами, які відповідно до практики Європейського суду з прав людини, мають бути небезпідставними для того аби в компетентних органів виник обов`язок провести розслідування по факту поганого поводження з боку представників держави. 
В судовому засіданні, при розгляді касаційної скарги, захисник підтвердила, що ні вона, ні засуджений у встановленому законом порядку із заявами на дії службових осіб правоохоронних органів не зверталися, в матеріалах кримінального провадження також не міститься таких даних.
Крім того, на відповідний запит суду, з листа ТУ Державного бюро розслідувань 
у м. Полтаві від 17 травня 2019 року вбачається, що в провадженнях слідчих бюро кримінальні провадження за фактом спричинення ОСОБА_7 у період 
з 6 березня до квітня 2019 року тілесних ушкоджень працівниками поліції не перебували і не перебувають. За  результатами розгляду копій матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що, об`єктивних даних, які б свідчили про вчинення стосовно ОСОБА_7 будь-яких кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності слідчих органів ДБР, не встановлено, у зв`язку з чим були відсутні достатні правові підстави для внесення відомостей до ЄРДР.
Таким чином, суд правильно з`ясував обставини кримінального правопорушення та виклав їх у вироку. Зазначене у вироку формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, відповідає диспозиціям норм кримінального закону, якими встановлено кримінальну відповідальність за вчинені ОСОБА_7 дії, передбачені ч. 1 ст. 115 КК. 
У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення цих доказів, які би викликали сумніви в їх достовірності. Всі докази, покладені судом в основу обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достовірності й достатності. 
Призначене  ОСОБА_7 покарання узгоджується з правилами статей 50, 65 КК і, на переконання колегії суддів, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Апеляційний суд, належним чином перевіривши доводи в апеляційній скарзі сторони захисту, визнав обґрунтованим висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильною правову кваліфікацію його дій. На всі доводи в апеляції, які аналогічні доводам касаційної скарги, суд дав обґрунтовані відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Істотних порушень норм права, які могли би бути безумовними підставами для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, з наведених у скарзі підстав, при розгляді справи в суді касаційної інстанції не встановлено. Тому Суд вважає за необхідне залишити касаційну скаргу захисника без задоволення. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 вересня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 17 червня 2021 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника 
засудженого – адвоката ОСОБА_6 – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.      
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                       ОСОБА_3