ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

15 листопада 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/450/21
Головуючий у першій інстанції - Логвіна Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/840/21

Суд у складі:
головуючого - судді Євстафіїва О.К.,
суддів:                      Скрипки А.А., Шарапової О.Л.,
за участю секретаря Шапко В.М.,

позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Національний університет «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка,

особа, яка подала апеляційну скаргу - Національний університет «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка,

на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 квітня 2021 року; час, місце ухвалення і дата складання повного його тексту: 05.04.2021, м. Чернігів,
в с т а н о в и в:

У січні 2021 р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка (далі за текстом - Університет), в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ № 28 вк/ІІ від 15.02.2019 в частині встановлення їй з 01.08.2014 по 31.10.2018 надбавки за особливі умови роботи у розмірі 5% посадового окладу та зобов`язати Університет здійснити перерахунок цієї надбавки за вказаний період, встановивши її у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням фактично сплаченої надбавки. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що з 10.12.2002 по 26.04.2019 ОСОБА_1 працювала на різних посадах в бібліотеці Університету. З ухваленням Кабінетом Міністрів України постанови від 30.03.2009 № 1073 «Про підвищення заробітної плати працівникам бібліотек» позивач отримала право на нарахування їй надбавки за особливі умови роботи у граничному розмірі 50% посадового окладу, але її встановлення конкретного її розміру віднесено до компетенції ректора Університету. Наказом Університету від 21.05.2014 № 100 вк/ІІ усім працівникам наукової бібліотеки, в тому числі і позивачу, знято 50% надбавки за особливі умови роботи, починаючи з 01.08.2014, а наказом від 15.02.2019 № 28 вк/ІІ працівникам наукової бібліотеки, в тому числі і позивачу, на період з 01.08.2014 по 31.10.2018 встановлено надбавку за особливі умови роботи у розмірі 5%. Відповідач, знімаючи 50% надбавку працівникам наукової бібліотеки, не врахував, що він може встановлювати її у межах фонду оплати праці, але не знімати її, оскільки трудове законодавство встановлює низку гарантій захисту прав працівників на належну оплату праці. З листа Міністерства освіти і науки України № 1/11-10798 від 09.12.2019 вбачається, що в період з 06.08.2014 по 08.10.2018 ним в повному обсязі профінансовано виплату Університетом надбавки, про яку йдеться, у розмірі 50% посадового окладу. Крім того, у розділі ІV колективного договору, зареєстрованого Деснянською районною у м. Чернігові радою 29.02.2016 за № 46, зазначено, що сторона власника зобов`язана не приймати в односторонньому порядку рішень, що змінюють установлені в колективному договорі умови оплати праці, рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і цим колективним договором.
Оскаржуваним рішенням, у якому виправлено описку ухвалою суду від 29.04.2021, позов задоволено; з відповідача на користь позивача стягнуто 908 грн 00 коп. на відшкодування судового збору. Ухвалюючи його, суд І інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно припинив з 01.08.2014 виплату позивачеві спірної надбавки, та видав незаконний наказ про нарахування цієї надбавки у розмірі 5% посадового окладу, в той час як вона була профінансована у розмірі 50% посадового окладу.
В апеляційній скарзі Університет просить скасувати вказане рішення та ухвалити рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову. Доводи скарги зводяться до такого:
- постановою Кабміну України від 30.09.2009 № 1073 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабміну України № 89 від 25.03.2014) визначено, що надбавка працівникам бібліотеки за особливі умови роботи встановлюється у граничному розмірі 50% посадового окладу, а конкретний її розмір встановлюється керівником закладу у межах фонду оплати праці. Отже ця надбавка може бути нарахована у межах фонду оплати праці і у 5% розмірі;
- суд підмінив функції керівника Університету, самостійно визначивши спірну надбавку в розмірі 50% посадового окладу позивача;
- судом необґрунтовано встановлено, що протягом спірного періоду Міністерство освіти і науки України в повному обсязі профінансувало витрати Університету на виплату надбавки працівникам бібліотеки за особливі умови роботи у розмірі 50% та що саме у такому розмірі він мав фінансову можливість виплачувати позивачеві цю надбавку. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про освіту», розпорядження коштами є виключною компетенцією керівника Університету. 
У судовому засіданні представник Університету - начальник юридичного відділу Киян В.М. підтримав апеляційну скаргу і вказав на пропуск позивачем встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України строку на звернення до суду з позовом.
ОСОБА_1 у судовому засіданні просила апеляційну скаргу відхилити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши її матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає відхиленню.
У справі встановлено таке.
Згідно з копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 працювала в Університеті з 10.12.2002 по 26.04.2019, а саме: 10.12.2002 зарахована на посаду бібліотекаря; 21.06.2003 їй присвоєна ІІ категорія бібліотекаря; 01.12.2011 остання переведена на посаду бібліотекаря І категорії; 08.08.2016 її переведено на посаду завідувача відділу наукової бібліотеки; 26.04.2019 ОСОБА_1 звільнена з вказаної посади за п. 6 ст. 36 КЗпП України (арк. 11-14).
У жовтні 2009 р. ректором Університету видано наказ № 296 вк/ІІ про встановлення надбавки за особливі умови роботи у розмірі 50% посадового окладу працівникам бібліотеки з 01.10.2009, у тому числі й бібліотекарю ІІ категорії ОСОБА_1 (копія наказу на арк. 107-108 т. 1).
Наказом ректора Університету № 100 вк/ІІ від 21.05.2014 всім працівникам наукової бібліотеки знято 50% надбавки за особливі умови роботи з 01.08.2014 відповідно до штатного розпису. На звороті наказу мається позначка «Погоджено», під якою стоїть віза голови профспілкової організації і дата візування наказу - 21.05.2014 (копія наказу на арк. 15, 280 т. 1).
Згідно з довідкою голови Первинної профспілкової організації працівників Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка, наказ № 100 вк/ІІ від 21.05.2014 з первинною профспілковою організацією погоджувався, про що є відмітка у цьому наказі (арк. 110 т. 1).
Наказом ректора Університету № 28 вк/ІІ від 15.02.2019 з 01.08.2014 по 31.10.2018 встановлено надбавку за особливі умови роботи у розмірі 5% посадового окладу усім працівникам бібліотеки, які займають посади, включені до переліку посад згідно з додатком до Порядку виплати доплати за вислугу років працівникам державних і комунальних бібліотек, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 84 від 22.01.2005 (копія наказу на арк. 16 т. 1).
Згідно з довідкою голови Первинної профспілкової організації працівників Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка, наказ № 28 вк/ІІ від 15.02.2019 з первинною профспілковою організацією не погоджувався (арк. 110 т. 1).
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.09.2019 у справі № 750/3414/19, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 12.12.2019, за позовом ОСОБА_1 до Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка про поновлення та стягнення надбавки за особливі умови праці у задоволенні позову відмовлено. Суд І інстанції, розглядаючи вказану справу, дійшов висновку, що встановлення позивачу надбавки до заробітної плати в розмірі 5% за особливі умови роботи здійснено керівником навчального закладу у відповідності з його повноваженнями у цьому питанні, визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2009 № 1073 «Про підвищення заробітної плати працівникам бібліотек» та з вимогами чинного законодавства, і що наказ керівника про визначення спірної надбавки саме в такому розмірі є чинним та не оспорювався позивачем.
В постанові апеляційного суду зазначено те ж, що й у рішенні місцевого суду, і таке: конкретний розмір надбавки, що є об`єктом судового розгляду, встановлюється керівником установи, закладу, організації у межах фонду оплати праці, тобто її розмір не є постійним і саме керівник наділений дискреційними повноваженнями щодо визначення конкретного її розміру; оскільки надбавка за особливі умови праці працівникам бібліотеки, які провадять культурну, освітню, інформаційну, науково-дослідну, методичну діяльність, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2009 № 1073 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 № 89) виплачується за рахунок бюджетних коштів, то обґрунтованим є застосування до вказаної виплати положень ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про оплату праці», що розташована у розділі ІІІ цього Закону, яким унормоване договірне, а не державне, регулювання оплати праці. Цими судовими рішеннями також встановлено, що ОСОБА_1 в період з 01.08.2014 по 31.10.2018 виплачено надбавку за особливі умови роботи у розмірі 5%, тобто у сумі 3712 грн 11 коп. (копії рішення й постанови - арк. 86-88, 89-96 т. 1).
Згідно з довідкою Університету № 0-01/345 від 17.08.2021 ОСОБА_1 з 01.08.2014 по 30.09.2018 була нарахована та виплачена надбавка за особливі умови роботи у розмірі 5% від посадового окладу відповідно до наказу № 28 вк/ІІ від 15.02.2019 (арк. 109 т. 1).
З 01.08.2014 по 31.10.2018 на підставі наказу Національний університет «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка від 21.05.2014 № 100 вк/ІІ не виплачував ОСОБА_1 надбавку за особливі умови роботи, що підтверджено всіма учасниками справи. У той же час у штатних розписах університету за посадами, які протягом спірного періоду обіймала ОСОБА_1 , передбачалася виплата їй цієї надбавки за особливі умови роботи у таких розмірах: на 2014-2018 рр. - 50% посадового окладу (копія цих розписів на арк. 111-116, 117-122, 123-128, 129-134, 135-140, 141-146, 147-152, 153-158, 159-164, 165-170, 171-174, 175-179, 180-181, 182-183, 184-187, 188-191, 192-195 т. 1).
Протягом спірного періоду в Університеті були чинними: колективний договір, укладений на 2010-2012 рр. (його копія на арк. 196-227 т. 1); на підтвердження строків його чинності суду надано витяг з протоколу конференції трудового колективу від 13.06.2012 (арк. 229 т. 1), і колективний договір, укладений у 2016 р. (його копія на арк. 231-262 т. 1). У жодному з цих договорів не встановлено ні форм, ні систем оплати праці, ні норм праці, ні розцінок, ні тарифних сіток. Також у них не встановлено ні схем посадових окладів, ні умов запровадження та розмірів надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат.
У колективному договорі, що був чинним до укладеного в 2016 р. колективного договору, зазначено, що сторони у ньому домовилися, серед іншого, про таке:
- залучати членів профкому до складання і затвердження річного бюджету Університету. Відповідальні: ректор, голова профкому, головний бухгалтер (п. 3.1 розділу ІІІ «Оплата праці»),
- надбавки та доплати до основної заробітної плати встановлювати і узгоджувати з профкомом. Відповідальні: перший проректор, начальник відділу кадрів, голова профкому, (п. 3.8 розділу ІІІ «Оплата праці»),
У колективному договорі, що був укладений у 2016 р., зазначено, що сторони у ньому домовилися, серед іншого, про таке:
- не приймати в односторонньому порядку рішень, що змінюють установлені в колективному договорі умови оплати праці, рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і цим колективним договором (ст. 22 Закону України «Про оплату праці». Відповідальні: ректор або особа, яка виконує його обов`язки, головний бухгалтер (п. 4.4 розділу ІV «Оплата праці»)),
- погоджувати з профспілковою Стороною умови оплати праці, положення й накази про призначення та зняття доплат і надбавок, надання премій. Відповідальні: ректор або особа, яка виконує його обов`язки, головний бухгалтер, керівники структурних підрозділів (п. 4.4 розділу ІV «Оплата праці»)). 
Аналізуючи надані докази і норми права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить таких висновків.
Посади, які обіймала ОСОБА_1 протягом спірного періоду, входять до Переліку посад працівників державних і комунальних бібліотек, які провадять культурну, освітню, інформаційну, науково-дослідну, методичну діяльність, що затверджений Постановою Кабміну України від 22.01.2005 № 84 (з наступними змінами).
У Постанові Кабміну України від 30.09.2009 № 1073 (з наступними змінами) передбачено, що:
- працівникам державних і комунальних бібліотек, які провадять культурну, освітню, інформаційну, науково-дослідну, методичну діяльність та займають посади, включені до переліку посад згідно з додатком до Порядку виплати доплати за вислугу років працівникам державних і комунальних бібліотек, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.2005 N 84, установлюється надбавка за особливі умови роботи у граничному розмірі 50% посадового окладу;
- конкретний розмір вказаної надбавки встановлюється керівником установи, закладу, організації у межах фонду оплати праці.
ОСОБА_1 у період з серпня 2014 р. по жовтень 2018 р. мала право на отримання надбавки за особливі умови роботи, граничний розмір якої 50% посадового окладу, конкретний розмір якої повинен був встановлюватися відповідним наказом ректора Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка. Проте протягом вказаного періоду вона її не отримувала, що суперечить змістові Постанови Кабміну України від 30.09.2009 № 1073 (з наступними змінами). Крім того, це суперечить наказу по університету від 21.05.2014 № 100 вк/ІІ, яким знято «50% надбавки за особливі умови праці всім співробітникам наукової бібліотеки університету», тобто половина надбавки, яку вони отримували (цим наказом позивачеві зменшено надбавку, про яку йдеться, на 50%, і вона на підставі цього наказу мала отримувати надбавку за особливі умови праці у розмірі 50% від 50% свого посадового окладу, що становить 25% від її посадового окладу. Натомість позивачеві повністю припинили її виплату). Апеляційний суд відкидає пояснення представників відповідача про те, що наказом по університету від 21.05.2014 № 100 вк/ІІ відмінено виплату всієї надбавки за особливі умови праці, так як ці пояснення суперечать змістові наказу, який апеляційний суд не може витлумачити інакше, як буквально (ним відмінено виплату «50% надбавки за особливі умови праці», а не «50% надбавку за особливі умови праці»; для іншого трактування цього наказу нема жодної правової підстави).
Виходячи з викладеного у позовній заяві обґрунтування позовних вимог, апеляційний суд констатує, що в порядку ст.ст. 76 ч. 2 п. 1, 89 ЦПК України у рамках цієї справи підлягає оцінці законність наказів ректора по Чернігівському державному педагогічному університету імені Т.Г. Шевченка № 100 вк/ІІ від 21.05.2014 і по Національному університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка від 15.02.2019 № 28 вк/ІІ. Оцінюючи їх, апеляційний суд виходить з такого.
Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України у її сукупності та взаємозв`язку з ст. 19 Конституції України, реалізуючи припис Постанови Кабміну України від 30.09.2009 № 1073 про те, що конкретний розмір надбавки за особливі умови роботи встановлюється керівником установи, закладу, організації у межах фонду оплати праці, ректор Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка (він же - Чернігівський державний педагогічний університет імені Т.Г. Шевченка) повинен був діяти відповідно до нормативних актів, що регулюють оплату праці. Тобто ця посадова особа зобов`язана була діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені, або які не заборонені, Конституцією та законами України, що регулюють спірні правовідносини. Але цих принципів при виданні наказів № 100 вк/ІІ від 21.05.2014 і від 15.02.2019 № 28 вк/ІІ дотримано не було.
Так, у частинах 1 і 4 ст. 30 Закону України «Про бібліотеки і бібліотечну справу» зазначено, що на працівників бібліотек, незалежно від форм власності та статусу бібліотеки, поширюються гарантії, встановлені законодавством про працю; працівникам бібліотек можуть встановлюватися надбавки та доплати в межах затвердженого фонду оплати праці працівників бібліотек.
Згідно з преамбулою Закону України «Про оплату праці», чинність цього Закону поширюється на трудові правовідносини працівників з підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності та господарювання (далі у цьому Законі - підприємства) та сфери державного і договірного регулювання оплати праці. У статті 13 цього Закону зазначено, що оплата праці працівників установ і організацій, які фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань; обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом. Частинами 1, 2 ст. 15 цього ж Закону і частиною 6 ст. 21 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» встановлено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.
Колективні договори, що діяли в Національному університеті «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка (він же - Чернігівський державний педагогічний університет імені Т.Г. Шевченка) протягом часу виникнення й тривання спірних правовідносин, є неукладеними в частині встановлення форм і систем оплати праці, норм праці, розцінок, тарифних сіток, схем посадових окладів, умов запровадження та розмірів надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат. У той же час є законними - такими, що відповідають ст. 9-1 КЗпП України положення цих договорів про обов`язки роботодавця залучати членів профкому до складання і затвердження річного бюджету університету, встановлювати і узгоджувати з профкомом надбавки та доплати до основної заробітної плати, не приймати в односторонньому порядку рішень, що змінюють установлені в колективному договорі умови оплати праці, рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і цими колективними договорами, погоджувати з профспілковою стороною умови оплати праці, положення й накази про призначення та зняття доплат і надбавок, надання премій.
Отже, виходячи з вищенаведених норм права, до видачі наказів № 100 вк/ІІ від 21.05.2014 і від 15.02.2019 № 28 вк/ІІ, а також до затвердження штатного розпису на 2018 рік відповідач обов`язково повинен був погодити розмір надбавки, що є предметом спору між сторонами, з первинною профспілковою організацією закладу. Оскільки з останньою не було погоджено її зниження, то є незаконним зниження розміру цієї надбавки наказами № 100 вк/ІІ від 21.05.2014 і від 15.02.2019 № 28 вк/ІІ у порівнянні з її розміром, що встановлений наказом № 296 вк/ІІ від жовтня 2009 р. Тим більше є незаконним повне припинення виплати цієї надбавки. Такого висновку апеляційний суд дійшов і з урахуванням того, що:
- у штатних розписах Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка на 2014-2018 рр. за посадами ОСОБА_1 передбачено надбавку за особливі умови роботи у розмірі 50% її посадового окладу;
- у справі відсутні докази, що фінансування спірної надбавки здійснювалося у менших, ніж встановлено наказом № 296 вк/ІІ від жовтня 2009 р., розмірах і що протягом спірного періоду малися обставини, з якими чинне законодавство пов`язує можливість здійснювати оплату праці ОСОБА_1 у меншому, ніж передбачено штатним розписом, розмірі;
- відповідно до ч. 7 ст. 82 ЦПК України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. На підставі цієї норми права оцінка судом у ході розгляду цієї справи законності наказу від 15.02.2019 № 28 вк/ІІ відрізняється від оцінки, яку йому надано судом у справі № 750/3414/19.
Так як незаконні накази не можуть породжувати законні наслідки, то протягом всього спірного періоду ОСОБА_1 мала отримувати надбавку за особливі умови роботи у розмірі, що встановлений наказом № 296 вк/ІІ від жовтня 2009 р., тобто 50% посадового окладу. Законність цього наказу учасниками справи не оспорюється і суд не встановив підстав для висновку про його незаконність.
Отже відповідач має здійснити перерахунок надбавки, про яку йдеться, за весь спірний період, встановивши й виплативши її позивачеві у розмірі 50% посадового окладу останньої, з урахуванням фактично сплаченої їй надбавки. 
Доводи апеляційної скарги судом відкидаються з наведених вище підстав і ще й з таких мотивів:
- місцевий суд не підмінив функції керівника Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка і не визначав самостійно спірну надбавку в розмірі 50% посадового окладу позивача, а зобов`язав донарахувати незаконно недоплачену її частину до розміру, який на законних підставах був визначений самим же відповідачем;
- посилання на те, що суд І інстанції необґрунтовано встановив, що протягом спірного періоду Міністерство освіти і науки України в повному обсязі профінансувало витрати Університету на виплату працівникам бібліотек надбавки за особливі умови роботи у розмірі 50%, та що саме у такому розмірі він мав фінансову можливість виплачувати позивачеві цю надбавку, суперечить відомостям штатних розписів цього закладу і змістові листа названого Міністерства від 07.02.2019 № 1/11-1267 (його копія на арк. 38).
Апеляційним судом відкидаються твердження представника Університету про те, що наказ від 15.02.2019 № 28 вк/ІІ погоджений з первинною профспілковою організацією, і довідка голови Первинної профспілкової організації працівників Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка в тій її частині, що наказ № 100 вк/ІІ від 21.05.2014 з первинною профспілковою організацією погоджувався (арк. 110 т. 1), оскільки вони суперечать наявним у справі доказам. Так, візування цього наказу головою профспілкової організації не є його погодженням з первинною профспілковою організацією в силу ч. 2 ст. 12 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а доказів, що погодження, про яке йдеться, відбулося відповідно до наведеної в цьому абзаці норми права (копія відповідного протоколу засідання колегіального органу) суду не надано.
Твердження представника відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом спростовуються приписом ч. 2 ст. 233 КЗпП України, відповідно до якої у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Апеляційний суд дійшов цього висновку з урахуванням і того, що вимоги про стягнення належної працівникові заробітної плати за своєю правовою природою є ідентичними вимогам про зобов`язання нарахувати й виплатити належну працівникові заробітну плату (задоволення і тих, і тих вимог призведе до однакового кінцевого результату).
Апеляційний суд вирішує справу як на наданих суду І інстанції доказах, так і на наданих апеляційному суду доказах, так як всі вони мають виключне значення для справи і без їх оцінки повнота перевірки доводів та заперечень сторін є неможливою.
Отож оскаржуване рішення суду є законним і підстав для його скасування не встановлено.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 квітня 2021року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий:                                               Судді: