УХВАЛА

29 вересня 2021 року 
Київ
справа №824/342/19-а
адміністративне провадження №К/9901/33957/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Желєзного І.В.,
суддів: Берназюка Я.О.,  Коваленко Н.В., 
розглянув у порядку письмового провадження 
заяву ОСОБА_1 
про встановлення судового контролю за виконанням постанови Верховного Суду від 01 квітня 2021 року
у справі № 824/342/19-а
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області
про визнання протиправною бездіяльності, зобовязання вчинити дії
У С Т А Н О В И В:
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі також - відповідач, ГУ ПФУ в Чернівецькій області), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо непоновлення йому виплати пенсії за вислугу років; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області перерахувати розмір та поновити йому виплату пенсії за вислугу років з 07 жовтня 2009 року з урахуванням компенсації втрати частини доходів із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як непрацюючому пенсіонеру, дитині війни, здійснити осучаснення пенсії з 01 жовтня 2017 року відповідно до пенсійної реформи України та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок, відкритий в ПАТ КБ "ПриватБанк".
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від  15 жовтня 2019 року, позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо непоновлення виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області поновити виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 шляхом призначення її знову відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в розмірі, не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться у пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів починаючи з 29 листопада 2018 року. Стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 768,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 01 квітня 2021 року касаційну скаргу      ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року змінено, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови. Змінено абзац третій резолютивної частини рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року, виклавши його в наступній редакції: "Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області поновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 07 жовтня 2009 року на підставі документів, що знаходяться у пенсійній справі, з компенсацією втрати частини доходів". В іншій частині рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року     залишено без змін.
У липні 2021 року до Верховного Суду від позивача надійшла заява, у якій просить встановити судовий контроль за виконанням постанови Верховного Суду від              01 квітня 2021 року у справі №824/342/19-а, шляхом зобов`язання відповідача подати до Верховного Суду звіт про її виконання.
В обґрунтування заяви позивач вказує, що до ухвалення рішення Верховним Судом, відповідачем нараховано пенсію в розмірі, не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Після виключення Верховним Судом з резолютивної частини рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року речення "в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність" відповідачем нараховану та виплачену пенсію визначено як передплату.
Дослідивши подану заяву та матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Згідно ч. ч. 4, 7 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Правові норми, закріплені у ч. 1 ст. 382 КАС України, кореспондуються з положеннями, зокрема, пп. "ґ" п. 4 ч. 1 ст. 356 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови зазначається про встановлення судом касаційної інстанції строку для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.
При цьому суд касаційної інстанції може встановлювати судовий контроль у випадку, коли саме ним прийнято нове рішення по суті спору.
Колегія суддів звертає увагу на те, що постановою Верховного Суду від 01 квітня 2021 року не було прийнято нового рішення у розумінні процесуального законодавства, оскільки Верховний Суд змінив рішення судів попередніх інстанцій виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.
Враховуючи викладене, у цій справі Верховний Суд не може встановлювати судовий контроль, передбачений ст. 382 КАС України.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в ухвалі від 12 травня 2021 року у справі №420/219/19.
Водночас, ОСОБА_1 може звернутися із відповідною заявою про встановлення судового контролю до суду першої інстанції.
Керуючись ст. 382 КАС України, Верховний Суд 

У Х В А Л И В:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Верховного Суду від 01 квітня 2021 року у справі № 824/342/19-а - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                           І. В. Желєзний
Судді:                                                                                                              Я. О. Берназюк
                                                                                                              Н. В. Коваленко