ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" грудня 2021 р.           Справа№ 910/3700/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Кропивної Л.В.
суддів:            Сітайло Л.Г. 
          Пономаренка  Є.Ю. 
 
представники сторін не викликались,

розглянувши апеляційну скаргу  фізичної особи - підприємця Романенко Діани Михайлівни  на рішення Господарського суду міста Києва (суддя - Лиськов М.О.) від 05.07.2021 у справі № 910/3700/21 

за позовом  Комунального підприємства    виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс»
до  фізичної особи - підприємця Романенко Діани Михайлівни
про  стягнення 34    508, 21 грн,-
ВСТАНОВИВ:
Комунальне підприємство    виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи - підприємця Романенко Діани Михайлівни про стягнення 34    508, 21 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконував умови договору про надання послуг з вивезення побутових відходів № ВС-16-00491 від 04.01.2016.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 позов задоволено повністю.
Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів оплати вартості послуг із вивезення ТВП у період з січня 2019 року по грудень 2020 року, тоді як факт надання вказаних послуг підтверджено належним чином.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, фізична особа - підприємець Романенко Діана Михайлівна звернулася до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач стверджує, що нежилі приміщення, розташовані за адресою - м. Київ, вул. Прорізна, буд.10, що належали йому на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 20.10.2008, були витребувані у нього та повернуті в комунальну власність міста Києва Постановою Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 761/38793/14-ц, у зв`язку з чим в період з вересня 2019 року відповідач позбавлений можливості правомірно користуватись вказаними нежитловими приміщеннями та, відповідно, і послугами з вивезення побутових відходів. Позивач вже звертався до суду в порядку наказного провадження з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за вказаним договором про надання послуг з вивезення побутових відходів № ВС-16-00491 від 04.01.2016, вказаний наказ було скасовано ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2020. Крім того, апелянт наголосив, що договір укладено з фізичною особою Романенко Діаною Михайлівною , а не з нею як фізичною особою-підприємцем.
Також, апелянтом заявлено клопотання про приєднання додаткових доказів:витягу із сайту АТ "Укрпошта" щодо неотримання ухвали суду першої інстанції; копії Постанови Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 761/38793/14-ц; копії договору; копії ухвали про скасування судового наказу; копії акту взаєморозрахунків, копії рахунку за надані послуги за червень 2021 року.
Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Відповідачем в клопотанні не наведено жодних обставин, які перешкоджали або унеможливлювали подання вказаних доказів до суду першої інстанції, що з огляду на положення ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України виключає їх прийняття судом апеляційної інстанції.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2021 відкладено вирішення питання про подальший рух апеляційної скарги фізичної особи - підприємця Романенко Діани Михайлівни на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 у справі № 910/3700/21 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду.
10.08.2021 матеріали справи № 910/3700/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 поновлено апелянту пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення та відкрито апеляційне провадження,  роз`яснено сторонам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи. Зупинено дію рішення господарського суду міста Києва від 05.07.2021 у справі № 910/3700/21 до прийняття апеляційним господарським судом кінцевого рішення.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2021 справу № 910/3700/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Сітайло Л.Г., Пономаренко Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 прийнято апеляційну скаргу  фізичної особи - підприємця Романенко Діани Михайлівни на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 у справі № 910/3700/21 до провадження у визначеному складі суддів.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, хоча був належним чином повідомлений про розгляд скарги судом, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 0411635507144, проте за змістом ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 04.01.2016 Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" (виконавець) та Фізична особа-підприємець Романенко Діана Михайлівна (замовник) уклали договір    № ВС-16-00491 на надання послуг з вивезення побутових відходів (далі - Договір), відповідно до умов якого виконавець надає замовнику послуги з вивезення побутових відходів (ТПВ).
Згідно з п. 2.2 Договору середньомісячний обсяг послуг обчислюється відповідно до категорії споживача та норм накопичення ТПВ.
Якщо    фактична кількість ТПВ на об`єкті споживача перевищує середньомісячний обсяг розрахований відповідно до п. 2.2 договору, то кількість ТПВ, що підлягає вивезенню встановлюється за домовленістю сторін (по факту утворення ТПВ) (п. 2.3 Договору).
Вартість наданих послуг по вивезенню ТПВ визначається, виходячи із обсягу накопичення ТПВ згідно категорії споживача і тарифу на послуги, які надаються КП «Автотранспортне підприємство Шевченківського району», встановленого розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 02.03.2015 № 186 «Про встановлення тарифів на послуги з вивезення твердих побутових відходів з урахуванням операцій поводження з побутовими відходами (збирання, перевезення, знешкодження, захоронення)», яке набрало чинності з дня його оприлюднення, а саме розпорядження оприлюднене у газеті Київської міської ради «Хрещатик» № 36 (4632) 13.03.2015. Тариф на послуги за цим договором становить: 82,36 грн з ПДВ за 1 куб. м. для юридичних осіб, 69,18 грн за 1 куб. м. для бюджетних установ (п. 4.1. договору).
Адреса надання послуг: м. Київ, вул. Прорізна, буд. 10 (п. 4.3. договору).
Відповідно до п. 4.7 Договору оплата послуг виконавця здійснюється споживачем щомісяця у строк до 20 числа місяця у безготівковому порядку шляхом перерахування  грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.
На підтвердження факту надання послуг позивачем надано акти надання послуг за період з січня 2019 року по грудень 2020 року, які не були підписані відповідачем.
Суд першої інстанції виходив з того, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання та в період з січня 2019 року по грудень 2020 року та надав відповідачеві послуги на загальну суму 31    711,34 грн, що також підтверджується відсутністю з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов даної угоди, у зв`язку з чим задовольнив позовні вимоги повністю, зокрема і в частині втрат від інфляції та 3% річних.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, на момент виникнення спірних правовідносин регулювались Законом України "Про житлово-комунальні послуги" (тут і далі в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), згідно положень якого житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. До комунальних послуг належить, зокрема,  вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
При цьому,  ст. 322 Цивільного кодексу України   передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 2 ст. 32   Закону України "Про житлово-комунальні послуги"  передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналогічні положення містяться і в Законі України "Про житлово-комунальні послуги", що введений в дію з 01.05.2019.
Таким чином, з огляду на те, що відповідачем не спростовано факту надання послуг позивачем та не надано доказів сплати їх вартості, висновок суду першої інстанції про задоволення вимоги про  стягнення основного боргу у сумі 31    711,34 грн, а також нарахованих втрат від інфляції та 3%річних, є обґрунтованим та документально підтвердженим.
Заперечення апелянта стосовно того, що нежилі приміщення, розташовані за адресою - м. Київ, вул. Прорізна, буд.10 і які належали йому на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 20.10.2008, були витребувані у нього та повернуті в комунальну власність міста Києва постановою Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 761/38793/14-ц, у зв`язку з чим в період з вересня 2019 року відповідач позбавлений можливості правомірно користуватись вказаними нежитловими приміщеннями та, відповідно, і послугами з вивезення побутових відходів, колегією суддів відхиляються з таких мотивів.
Вбачається, що ухвала суду  першої інстанції про відкриття провадження у справі була направлена на адресу відповідача, що вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак поштове відправлення №0105479936940 повернуто до суду з посиланням на відсутність адресата за вказаною адресою.
При цьому в подальшому відповідач саме за вказаною адресою отримав рішення суду першої інстанції та саме з цієї адреси надіслав на адресу суду  апеляційну скаргу.
Таким чином, суд першої інстанції використав все належні процесуальні інструменти для повідомлення відповідача про розгляд даної справи. Натомість, відповідач, вибірково отримуючи кореспонденції за адресою своєї реєстрації, не проявив розумної обачливості, та навіть знаючи про наявність спору, з огляду на попереднє звернення позивача із заявою про видачу судового наказу з тих же підстав, не отримував кореспонденції за адресою реєстрації, не відслідковував наявність такого позову у відкритих джерелах у мережі Інтернет.
Відповідно до ч. 9  ст. 165 Господарського процесуального кодексу  України у разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами .
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4  ст. 13 Господарського процесуального кодексу  України).
За таких обставин, враховуючи, що відповідач був повідомлений про розгляд справи належним чином та враховуючи відсутність заперечень відповідача у суді першої інстанції, останній, з огляду на документальну підтвердженість заявленої до стягнення суми, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
При цьому колегія суддів, враховуючи відсутність підстав для прийняття додаткових доказів, не вбачає підстав для визнання висновків суду першої інстанції помилковими та скасування рішення.
Заперечення апелянта про те, що  договір укладено з фізичною особою Романенко Діаною Михайлівною , а не з нею як фізичною особою-підприємцем, колегією суддів відхиляються, позаяк незважаючи на те, що як підписант у договорів зазначена фізична особа, вбачається, що послуги надавалися щодо нежитлового приміщення, і тарифи на послуги (п. 4.1. договору) були визначені для категорії - юридичні особи, що в сукупності дає підстави вважати договір таким, що укладений в процесі здійснення відповідачем його господарської діяльності.
Враховуючи все вищевикладене, доводи апелянта по суті скарги не знайшли свого підтвердження,тоді як суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення скасуванню не підлягає, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до  ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на скаржника.
Керуючись приписами статей 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Романенко Діани Михайлівни залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 у справі № 910/3700/21    -  без змін.
2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Кропивна 

Судді                                                                                Л.Г. Сітайло

                                                                                Є.Ю. Пономаренко