ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року 
м. Київ

Справа №  910/8298/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Вронська Г.О., Кібенко О.Р.,

за участю секретаря судового засідання Коровай Л.В.,

за участю представника відповідача Баранецької М.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу 
Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на рішення Господарського суду міста Києва 
(суддя Павленко Є.В.)
від 22.10.2020 

та постанову Північного апеляційного господарського суду
(головуючий - Тищенко А.І., судді - Іоннікова І.А., Скрипка І.М. ) 
від 15.03.2021

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техстандарт ЛТД"
до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 
про стягнення 5 802 010, 81 грн.

Короткий зміст позовних вимог та заперечень

1.          У червні 2020 року ТОВ "Техстандарт ЛТД" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до АТ "Укртрансгаз" про стягнення заборгованості у розмірі 5 802 010,81 грн, з яких: 1 462 412,64 грн - процентів річних, 4 339 598,18 грн - інфляційних втрат.

2.          В обґрунтовування позовних вимог позивач посилається на прострочення виконання відповідачем зобов`язання за договором від 06.12.2016 щодо оплати поставленого товару та виконаних робіт. 

3.          Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на порушення позивачем строків виконання передбачених договором робіт; відсутність у відповідача обов`язку здійснювати негайну оплату поставленого товару; не погодження у договорі умов щодо розміру відсотків річних за користування грошовими коштами та інфляційних нарахувань, а також окремих строків розрахунків за поставлене позивачем обладнання та відповідальність за порушення зобов`язань щодо оплати вказаного товару. 

4.          Відповідач також заявив про застосування строків позовної давності щодо заборгованості за видатковими накладними: від 23 березня 2017 року № 18, від 28 березня 2017 року № 32, від 31 березня 2017 року № 71, від 31 березня 2017 року № 72 та від 31 березня 2017 року № 83.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

5.          6 грудня 2016 року між сторонами було укладено договір № 1612000057, відповідно до умов якого замовник (відповідач) доручив, а підрядник (позивач) зобов`язувався на свій ризик, власними та залученими силами і засобами виконати будівельні роботи відповідно до умов цього договору "Реконструкція установки осушення газу з автоматизацією технологічного процесу. Червонопартизанське підземне сховище газу" (будівельні роботи) (далі - роботи), в повному обсязі згідно з чинними нормативними документами, проектною, технічною та кошторисною документацією (пункт 1.1).

6.          За умовами пункту 3.1 договору передбачені нею роботи підрядник мав виконати зі своїх матеріалів, а також обладнання, поставку якого, як і початок виконання робіт за цим договором, останній здійснює після отримання від замовника відповідного письмового розпорядження (дозволу). Підрядник в рамках виконання договору був зобов`язаний поставити обладнання згідно зі специфікацією, яка є невід`ємною частиною цього договору.

7.          Відповідно до видаткових накладних, що підписані уповноваженими представниками сторін, ТОВ "Техстандарт ЛТД" протягом 22.12.2016 - 07.12.2018 поставило обладнання загальною вартістю 143 093 411,60 грн. 

8.          У пункті 3.11 договору сторони визначили, що обладнання, придбане підрядником за свій кошт та передане замовнику, може оплачуватись останнім на підставі документів згідно з пунктом 3.7 договору, який визначає, що в момент передачі обладнання підрядник зобов`язаний надати замовнику: видаткову накладну на обладнання, податкову та товарно-транспортну накладну.

9.          Позивач виконав будівельні роботи загальною вартістю 15 752 044,78 грн, які були прийняті відповідачем згідно з актами приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в): від 27 червня 2017 року на суму 297 019,07 грн, від 29 вересня 2017 року на суму 4 154 692,30 грн, від 7 грудня 2017 року на суму 10 345 657,68 грн, від 26 лютого 2018 року № 2.1 на суму 490 665,62 грн (коригуючий акт від 30 березня 2018 року на суму - 26 085,98 грн.), від 24 січня 2019 року № 1 на суму 174 424,93 грн, від 24 січня 2019 року № 2 на суму 94 715,58 грн, від 24 січня 2019 року № 3 на суму 88 638,34 грн, від 29 березня 2019 року на суму 132 317,24 грн. 

10.          Оплата за виконані роботи мала здійснюватися проміжними платежами на підставі актів здачі-приймання виконаних робіт у строк не пізніше 90 (дев`яноста) робочих днів з дати їх підписання уповноваженими представниками сторін (пункт 6.1 договору).

11.          У пункті 8.6 договору сторони погодили, що у разі прострочення замовником строку оплати робіт, останній сплачує підряднику 0,01% річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

12.          АТ "Укртрансгаз" здійснило оплату вартості поставленого обладнання та виконаних робіт у повному обсязі, але з простроченням строку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

13.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.10.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021, позов задоволено частково.

14.          За рішенням суду присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 1 444 223,90 грн трьох процентів річних, 438,02 грн 0,01% річних, 4 339 598, 18 грн інфляційних втрат та 86 763, 90 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 

15.          Суд першої інстанції виходив з того, що: 

-          у договорі сторони погодили лише строки оплати виконаних робіт і не визначили строк оплати поставленого товару;

-          строк оплати поставленого обладнання визначається за правилами частини 1 статті 692 ЦК України;

-          заявлена ТОВ "Техстандарт ЛТД" до стягнення сума інфляційних втрат у загальному розмірі 4 339 598,18 грн не перевищує обрахованого судом розміру цих компенсаційних виплат; 

-          розрахунок позивача щодо 3 % річних, нарахованих на заборгованість з оплати поставленого обладнання, та 0,01% річних, нарахованих на заборгованість з оплати виконаних робіт, є помилковим, оскільки неправильно визначено періоди нарахування (включено фактичну дату оплати відповідачем вартості обладнання та робіт);

-          за перерахунком суду обґрунтованою є сума трьох процентів річних у розмірі 1 455 040,86 грн та 438,02 грн 0,01% річних;

-          позивач звернувся за захистом свого порушеного права 11.06.2020 і пропустив строк позовної давності щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість, що утворилася на підставі видаткових накладних: від 23 березня 2017 року № 18 за період з 24 березня 2017 року по 1 квітня 2017 року, від 28 березня 2017 року № 32 за період з 29 березня 2017 року по 1 квітня 2017 року, від 31 березня 2017 року № 71, № 72 та № 83 за 1 квітня 2017 року;

-          здійснення відповідачем 15 серпня 2017 року оплати основної суми заборгованості за вищевказаними видатковими накладними не може вважатися перериванням перебігу позовної давності щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, враховуючи правовий висновок, викладений у постанові об`єднаної плати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 жовтня 2018 у справі № 922/4099/17;

-          сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові у цій частині (частина 2 статті 267 ЦК України).

16.          Суд апеляційної інстанції погодився з такими висновками і додатково зауважив, що:

-          у постанові від 02.10.2019 суд апеляційної інстанції при розгляді іншої справи №925/1225/18, у якій брали участь ті самі ж сторони, дійшов висновку, що договір за своєю правовою природою є змішаним договором, оскільки містить елементи договору підряду та договору поставки товару;

-          судові рішення у справі №925/1225/18, які набрали законної сили у встановленому порядку, не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення, зокрема, і у цій справі, не можуть їм суперечити; 

-          видаткові накладні є належними доказами, які підтверджують факт виконання ТОВ "Техстандарт ЛТД" договору щодо поставки товару та прострочення відповідача з його оплати;

-          заперечення АТ "Укртрансгаз", що єдиним належним доказом факту прийому замовником виконаних робіт є акти прийому-здачі, а не будь-які інші документи, є помилковими, оскільки укладений між сторонами договір є змішаним договором, тобто містить у своєму складі елементи договору підряду та договору поставки товару.

-          у частині приймання-передачі виконаних робіт слід керуватись розділом 5 договору, в якому безпосередньо вказано, якими саме документами фіксується факт приймання-передавання робіт і зазначено, що це має бути саме актом здачі-приймання виконаних робіт (пункт 5.2 договору);

-          у частині поставки товару слід керуватись положеннями договору, які безпосередньо регулюють відносини поставки, зокрема: 1) пунктом 3.7 договору, яким передбачено, що в момент передачі обладнання підрядник зобов`язаний надати замовнику: видаткову накладну; податкову накладну, оформлену відповідно до умов пунктів 6.5, 6.7 розділу 6 Договору, а також статті 201 Податкового кодексу України; товарно-транспортну накладну; 2) пунктом 3.8 договору, яким передбачено, що приймання обладнання по кількості проводиться по видаткові накладній;

-          у справі №925/1225/18 відмовлено у зустрічному позові ТОВ "Техстандарт ЛТД" про стягнення з АТ "Укртрансгаз" пені, нарахованої за час прострочення виконання відповідачем за зустрічним позовом свого зобов`язання з оплати виконаних робіт на підставі договору, оскільки не було подано суду доказів на підтвердження факту проведення розрахунку АТ "Укртрансгаз" саме у ті дати, які вказані в позовній заяві;

-          натомість, у справі, що переглядається, на підтвердження позовних вимог надано видаткові накладні, товарно-транспорті накладні, акти приймання виконаних будівельних робіт, податкові накладні, а також виписки по особовому рахунку позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та підстава відкриття касаційного провадження. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу. 

17.          07.06.2021 відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. 

18.          Ухвалою Верховного Суду від 12.07.2021 касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків, зокрема, щодо зазначення підстави касаційного оскарження судових рішень з порушення норм процесуального права, передбачених частиною 2 статті 287 ГПК України.

19.          В уточненій редакції касаційної скарги скаржник визначив, що підставою касаційного оскарження судових рішень є пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України, оскільки:

-          суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми частини 1 статті 853, частини 4 статті 882 ЦК України та не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 19.12.2019 у справі № 925/1225/18, щодо застосування цих норм у контексті висновків стосовно порядку здачі-приймання погодженого сторонами у пункті 5.2 договору, що оформляється актом здачі приймання виконаних робіт (форма КБ-2в) в комплексі за обома етапами ("будівельні роботи" та "постачання обладнання");

-          суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми статей 837, 875 ЦК України та не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23.09.2019 у справі № 911/2076/18, щодо застосування цих норм у контексті визначення поняття виконаних робіт у пункті 5.2 договору, яке включає в себе не лише безпосередньо підрядні роботи, а й поставку обладнання, які в своїй сукупності і складають предмет будівельного підряду.

20.          В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на те, що:

-          видаткові накладні не є належними доказами, які підтверджують факт виконання договору, оскільки у договорі погоджено приймання робіт в комплексі за обома етапами ("Будівельні роботи" та "Постачання обладнання") саме за відповідними актами здачі-приймання виконаних робіт (форма КБ-2в);

-          під терміном "виконання робіт" (враховуючи предмет договору) розуміється весь комплекс будівельних робіт, які необхідно виконати за договором (у тому числі забезпечення таких робіт обладнанням (поставка обладнання);

-          суди помилково обмежилися тлумаченням спірної умови договору на користь буквального значення слів "виконання робіт", що міститься у пункті 5.2 договору; 

-          суди помилково не брали до уваги преюдиційні для розгляду цієї справи факти, встановлені у справі № 925/1225/18, що виконані позивачем роботи за договором були прийняті відповідачем за відповідними актами в комплексі за обома етапами ("Будівельні роботи" та "Постачання обладнання"), а видаткові накладні не є та не можуть бути належними та допустимими доказами;

-          позивач не має права на стягнення 3 % річних та інфляційних, оскільки сторони не погодили форму здачі-приймання виконаних робіт;

-          відповідач належним чином виконав зобов`язання за договором;

-          оплата здійснювалась відповідачем проміжними платежами на підставі актів здачі-приймання виконаних робіт у строк не пізніше 90 (дев`яноста) робочих днів з дати їх підписання уповноваженими представниками сторін (пункт 6.1 договору).

Позиція Верховного Суду

21.          Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення представника скаржника, перевірив в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, правильність застосування судами першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи, та дійшов висновку, що касаційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

22.          Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

23.          Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

24.          Відповідно до сталої судової практики Верховного Суду договір, що укладений АТ "Уктрансгаз", як замовником, за умовами якого підрядник виконує роботи із своїх матеріалів, а також обладнання, поставку якого, як і початок виконання робіт за цим Договором підрядник здійснює після отримання від замовника відповідного письмового розпорядження (дозволу) на початок виконання робі, є змішаним та містить елементи договору поставки та договору будівельного підряду (постанови Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 910/6975/18; від 18.08.2021 у справі № 910/1798/20; від 26.01.2021 у справі № 910/15152/19; від 18.02.2020 у справі № 911/728/18; від 12.09.2019 у справі № 911/2360/18; від 29.08.2019 у справі № 911/2454/18; від 23.07.2019 у справі № 911/2076/18; від 18.06.2019 у справі № 910/6975/18).

25.          В усіх цих справах, що розглядались за позовом АТ "Укртрансгаз" до підрядників про стягнення штрафних санкцій в частині недотримання строків поставки обладнання на об`єкт та проведення будівельно-монтажних робіт, Верховний Суд, враховуючи висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 07.12.2018 у справі № 910/22058/17, виходив з того, що за загальним правилом неустойка (штраф, пеня) за порушення строків виконання підрядних робіт застосовується у разі прострочення виконання відповідачем обов`язку зі здачі завершеного будівництвом об`єкта в експлуатацію, тобто за прострочення виконання підрядних робіт в цілому, а не за прострочення у виконанні окремих етапів робіт/поставки обладнання в межах основного зобов`язання, за відсутності прямої вказівки в умовах договору про можливість застосування неустойки щодо порушення строків виконання окремих етапів робіт. 

26.          У справі, що переглядається, спір між сторонами виник у подібних правовідносинах. Єдиною відмінністю є те, що у цій справи розглядається навпаки позов підрядника до АТ "Укртрансгаз" про стягнення 3 % річних та інфляційних, нарахованих за прострочення окремо вартості поставленого обладнання відповідно до видаткових накладних та вартості виконаних підрядних робіт. Така різниця не має вирішального значення, а тому за однакових обставин умови договору мають для сторін тлумачитися однаково. 

27.          Колегія суддів враховує, що за змістом ст. 857 ЦК України, на неправильне застосування якої скаржиться АТ "Укртрансгаз", робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а у разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

28.          Частиною 4 ст. 882 цього Кодексу передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

29.          Колегія суддів погоджується з доводами касаційної скарги, що суди обох інстанцій помилково не брали до уваги, що у постанові від 19.12.2019 у справі № 925/1225/18 у спорі між тим ж сторонами, що виникають у зв`язку із виконанням договору, Верховний Суд, застосовуючи вищенаведені норми, у пункті 7.13 зробив також висновок, що сторонами не було погоджено у договорі форму здачі-прийому виконаних робіт за окремими етапами: "Будівельні роботи" та "Постачання обладнання", а лише погоджено порядок приймання виконаних робіт, який оформлюється актом здачі-приймання виконаних робіт (п. 5.2 договору), і виконані підрядником роботи за договором були прийняті замовником за відповідними актами здачі-приймання виконаних робіт в комплексі за обома етапами ("Будівельні роботи" та "Постачання обладнання"). 

30.          Суди також помилково не врахували, що в іншій постанові від 23.07.2019 у справі № 911/2076/18 Верховний Суд, розглядаючи подібний спір між підрядником та АТ "Укртрансгаз", зробив висновок, що у розумінні ст. 875 ЦК України основним предметом договору будівельного підряду є результат будівельних робіт - завершений будівництвом об`єкт або закінчені будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації на замовлення замовника, а не процес виконання робіт чи діяльність підрядника на створення об`єкта та його здачу. Додатковим предметом будівельного підряду можуть бути нерозривно пов`язані із місцезнаходженням об`єкта проектні та пошукові роботи щодо розробки за завданням замовника проектної або іншої технічної документації та/або виконання пошукових робіт. У даному випадку за укладеним між сторонами Договором такими складовими є результат будівельних робіт та поставка обладнання, що безпосередньо випливає зі змісту цього Договору (пункт 6.4).

31.          У цій же постанові Верховний Суд зауважив, що розглядаючи вимоги про стягнення вартості поставленого обладнання, судами не враховано умови п.п.3.9, 6.1, 6.2 договору, зі змісту яких слідує, що в Договорі відсутнє визначення чіткої умови щодо строку оплати поставленого обладнання протягом дії Договору, але в той же час передбачено строки здійснення розрахунку на підставі проміжних актів здачі-приймання виконаних робіт та кінцевого акту здачі-приймання робіт (пункт 6.10).

32.          Колегія суддів вважає, що такі висновки мають враховуватися при вирішенні спору у цій справі відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, і підстави для відступу не вбачає.

33.          Суди обох інстанцій помилково виходили з того, що відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України АТ "Укрансгаз" зобов`язаний був заплатити за поставлене обладнання відповідно до видаткових накладних на наступний день, оскільки договір має ознаки змішаного договору (договору підряду та договору поставки обладнання), і у договорі сторони погодили лише строки оплати виконаних робіт і не визначили строк оплати поставленого товару.

34.          Такий висновок ґрунтується на неправильному застосуванні цієї норми. Загальне правило про обов`язок оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього застосовується лише, якщо договором або актом цивільного законодавства не встановлено інший строк.

35.          У даному випадку норма ст. 854 ЦК України, що є спеціальною у підрядних правовідносинах, встановлює інше правило порядку оплати робіт, що враховує характерні та особливі ознаки підрядного договору, де зазвичай підрядник виконує роботи своїм коштом, силами, з власного матеріалу та на власний ризик. Замовник зобов`язаний сплатити підряднику обумовлену в договорі ціну в повному обсязі після остаточної здачі йому результатів роботи, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів. 

36.          Таке правило застосовується в тому числі і до оплати вартості обладнання, поставленого в межах виконання цього договору. Загальне правило про обов`язок оплатити товар одразу після його поставки у такому випадку не застосовується, оскільки інше встановлено актами цивільного законодавства.

37.          Окрім того, у пункті 6.2 договору сторони також погодили, що остаточний розрахунок за договором здійснює протягом 90 (дев`яносто) робочих днів з дня підписання уповноваженими представника сторін кінцевого акту здачі-приймання виконаних робіт. 

38.          Цей строк стосується повного розрахунку за договором, в тому числі й за поставлене обладнання, а не лише виконаних робіт. 

39.          Суди попередніх інстанцій помилково посилалися на пункт 3.11 договору, в якому сторони домовилися лише щодо можливості оплати поставленого товару при його отриманні, і безпідставно не брали до уваги пункт 6.2 договору, в якому погоджений строк остаточних розрахунків за договором, тому дійшли неправильного висновку щодо строку оплати поставленого обладнання за накладними.

40.          Відповідно до встановлених судами обставин останній акт приймання виконаних робіт був підписаний 29.03.2019, тому, зважаючи на наведені вище висновки, Верховний Суд вважає, що остаточний розрахунок за договором, зокрема, й за поставлене обладнання, мав бути здійснений протягом 90 (дев`яносто) робочих днів з дня підписання цього акту (до 09.08.2019), і лише 10.08.2019 (на 91 день) відповідач вважається таким, що прострочив, що дає підстави позивачу для здійснення нарахувань відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

41.          Згідно з розрахунком позивача, що міститься в матеріалах справи, та встановлених судами обставин останній платіж за поставлене обладнання був здійснений 26.04.2019, тобто, в межах 90 денного строку, визначеного у пункті 6.2 договору. 

42.          Отже, відповідач не є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання (оплата вартості обладнання), тому ч. 2 ст. 625 ЦК України, що визначає спеціальні правові наслідки прострочення виконання грошових зобов`язань, не застосовується, і відсутні правові підстави для стягнення з АТ "Укртрансгаз" на користь ТОВ "Техстандарт ЛТД" 1 444 223, 90 грн трьох процентів річних, 4 261 776, 77 грн - інфляційних втрат, що нараховані за прострочку оплати вартості поставленого обладнання.

43.          Водночас, доводи касаційної скарги щодо порушення судами норм матеріального права в частині стягнення з АТ "Укртрансгаз" на користь ТОВ "Техстандарт ЛТД" 438,02 грн - 0,01% річних, 77821,41 грн інфляційних втрат, що нараховані за прострочку оплати вартості робіт за актами виконаних робіт, не знайшли свого підтвердження, тому в цій частині судові рішення залишаються без змін. 

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

44.          Відповідно до приписів статті 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

45.          Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, Верховний Суд дійшов висновку, що суди неправильно застосували норми ч. 1 ст. 692, статей 837, 854, 875 ЦК України, без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, тому судові рішення в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення 1 444 223, 90 грн трьох процентів річних, 4 261 776, 77 грн - інфляційних втрат, що нараховані за прострочку оплати вартості поставленого обладнання, слід скасувати та прийняти нове про відмову в позові. У решті рішення та постанову - залишити без змін.

Розподіл судових витрат

46.          Відповідно до підпунктів "б ", "в " п. 4 ч. 1 ст. 315 ГПК України в резолютивній частині постанови суду касаційної інстанції повинні бути зазначені: новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

47.          Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 

48.          З огляду на часткове задоволення касаційної скарги та позову, судовий збір, сплачений за перегляд справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанції, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 

Керуючись статтями 129, 300, пунктом 3 частини 1 статті 308, статтями 311, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" задовольнити частково.

2.          Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 в частині стягнення з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техстандарт ЛТД" 1 444 223, 90 грн трьох процентів річних, 4 261 776, 77 грн - інфляційних втрат, судового збору в сумі 85590,01 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 

3.          Рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 в частині стягнення з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техстандарт ЛТД" 438,02 грн - 0,01% річних, 77821,41 грн інфляційних втрат, судового збору в сумі 1173,89 грн залишити без змін.

4.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техстандарт ЛТД" (03164, місто Київ, вулиця Олевська, будинок 3-А, кабінет 3; ідентифікаційний код 39773833) на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, місто Київ, Кловський узвіз, будинок 9/1; ідентифікаційний код 30019801) 128384,92 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, 171179,90 грн судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	І. Кондратова 	
Судді  	Г. Вронська	
 	О. Кібенко