Справа № 347/1779/19 
Провадження № 22-ц/4808/1358/21 
Головуючий у 1 інстанції Гордій В. І. 
Суддя-доповідач Василишин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача                Василишин Л.В.,
суддів:                        Горейко М.Д., Максюти І.О.,
секретаря                        Петріва Д.Б.,
за участю                         державного виконавця Ганущак Р.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу старшого державного виконавця Косівського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Ганущак Роксолани Іванівни на ухвалу Косівського районного суду від 30 липня 2021 року, постановлену в складі судді Гордія В.І. в м. Косів, у справі за поданням старшого державного виконавця Косівського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Ганущак Роксолани Іванівни про примусове входження до житла боржника ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 для проведення виконавчих дій,
в с т а н о в и в:
У липні 2021 року старший державний виконавець Косівського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Ганущак Р.І. звернулася до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , для вчинення виконавчих дій.
Подання мотивоване тим, що у Косівському РВ ДВС на виконанні перебуває виконавче провадження № 63440008 по виконанню виконавчого листа № 347/1779/19 від 16.10.2020, виданого Косівським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 61468 доларів США заборгованості за договором позики і 9989,20 сплаченого судового збору. В межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем було проведено ряд виконавчих дій: направлено боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження та виклик державного виконавця, який був проігнорований, а також здійснено запити у ДПС та ПФУ про наявність рахунків відкритих у банках та інших фінансових установах; здійснено вихід по місцю проживання боржника, однак, боржник відсутній, вхідні двері зачинено. А тому, виникла необхідність у примусовому входженні до житла боржника для проведення виконавчих дій з метою виконання рішення суду (а.с. 1-2).
Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 30 липня 2021 року у задоволенні подання старшого державного виконавця Косівського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Ганущак Роксолани Іванівни про примусове входження до житла боржника ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 для проведення виконавчих дій відмовлено (а.с. 47-48).
Не погодившись з ухвалою суду старший державний виконавець Косівського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Ганущак Р.І. подала апеляційну скаргу.
Апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки боржник ухиляється від виконання рішення суду та не надає відомості щодо свого майнового стану, які є необхідними для повного та об`єктивного виконання рішення суду.
Враховуючи викладене, просить скасувати оскаржувану ухвалу та надати дозвіл на примусове входження до житла боржника, що за адресою: АДРЕСА_1 , для проведення виконавчих дій (перевірки майного стану боржника).
Правом на подання відзиву інші учасники справи не скористалися, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
У судовому засіданні представник апелянта вимоги скарги підтримала, просила її задоволити.
Боржник та стягувач у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися судом про дату, час та місце розгляду справи.
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання,  тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення державного виконавця, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, згідно з якими судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.
Судом встановлено, що згідно із виконавчим листом у справі № 347/1779/19, виданим Косівським районним судом Івано-Франківської області 16 жовтня 2020 року, 26 серпня 2020 року суд розглянувши справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу, вирішив: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 61468 доларів США, а також 9989,20 грн оплаченого судового збору (а.с. 3).
Постановою старшого державного виконавця Косівського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Ганущак Р.І. відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа. Зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (а.с. 5).
Із відповіді ПФУ про осіб боржників, які отримують пенсії № 1066115159 від 29.10.2020, встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Косівському об`єднаному управлінні ПФУ та отримує пенсію в розмірі 1712 грн (а.с. 6).
Відповідь ПФУ про осіб боржників, які отримують пенсії № 1067484814 від 10.12.2020 свідчить про те, що розмір пенсії ОСОБА_1 збільшився до 1769 грн (а.с. 9), а згідно відповіді № 1073425952 від 08.07.2020 – до 1854 грн (а.с. 56).
Згідно із відповіддю ПФУ про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами № 1066318660 від 29.10.2020, № 1067489915 від 10.12.2020, № 1068231204 від 14.01.2021, місцем роботи ОСОБА_1 є МКП «Косів» Косівської міської ради (а.с.6, зворот; 9, зворот; 22, зворот).
Згідно із відповіддю ПФУ про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами № 1072204170 від 01.06.2021, № 1073425762 від 08.07.2021, інформацію щодо ОСОБА_1 не знайдено (а.с. 31, зворот; 56, зворот).
Зареєстровані транспортні засоби за боржником ОСОБА_1 не значаться, що підтверджується відповідною інформацією МВС (а.с. 8, 11, 42).
Згідно із актами державного виконавця від 14.12.2020, 29.01.2021, 18.06.2021 при виході по місцю проживання боржника ( ОСОБА_1 ) за адресою, вказаною у виконавчому документі, боржник відсутній, вхідні двері зачинені (а.с. 12, 27, 37).
Згідно із постановою державного виконавця про призначення виконання від 16.12.2020, ОСОБА_1 постановлено знаходитися по місцю реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 , 22.12.2020 о 10:00 год, оскільки будуть проводитися виконавчі дії, для проведення яких цією ж постановою залучено представника Косівської міської об`єднаної територіальної громади (а.с.13).
Постановою державного виконавця від 16.12.2020 залучено працівників Косівського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області для забезпечення охорони громадського порядку та фізичного захисту державного виконавця та залучених осіб, при проведенні виконавчих дій, які будуть проводитися в АДРЕСА_1 (а.с.14).
Згідно із актом державного виконавця від 22.12.2020, складеним при примусовому виконанні виконавчого листа № 347/1779/19 встановлено, що боржник відстуній за місцем свого проживання, вхідні двері зачинені (а.с. 15).
Постановами державного виконавця від 24.12.2020 накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 , що містяться на відкритих рахунках, на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, а також на все нерухоме та рухоме майно, що належить боржнику (а.с. 16-17).
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна суб`єкта ОСОБА_1 , на земельну ділянку та житловий будинок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 накладено обтяження на підставі повідомлення про реєстрацію змін іпотеки від 09.06.2006 АКБ «Райффайзенбанк Україна», тип обтяження – іпотека (а.с. 18-20).
Згідно із Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 державним виконавцем накладено арешт (а.с. 21).
Викликом державного виконавця від 01.02.2021 ОСОБА_1 зобов`язано з`явитися до виконавця 10.02.2021 для сплати борги за виконавчим листом № 347/1779/19 або для надання підтверджуючих документів про сплату. Одночасно зобов`язано надати: пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа, а також повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання; достовірні відомості про доходи, місце роботи, кошти у гривнях та у іноземній валюті, майно, майнові права тощо (а.с. 28).
Постановами державного виконавця від 01.06.2021 звернено стягнення на заробітну плату та пенсію ОСОБА_1 (а.с. 35-36).
Згідно із актом державного виконавця від 16.07.2021 встановлено, що при виході за місцем реєстрації боржника та місцем знаходження нерухомого майна боржника, ОСОБА_1 перешкоджав вчиненню виконавчих дій, оскільки не впускав на територію свого домогосподарства для перевірки майнового стану. Щодо вказаних обставин, ОСОБА_1 у акті зазначив, що не допускав працівників державної виконавчої служби на свою приватну територію, у зв`язку із відсутністю у них відповідного рішення суду (а.с. 43).
Згідно з положенням статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч.1, п.1,4 ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.
Як зазначено у статті 30 Конституції України, статті 311 ЦК України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.
Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України. 
Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.
При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Разом з тим, конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.
Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.
Подібний висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного у складі Верховного Суду від 01 листопада 2019 року у справі № К/9901/735/17 та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/41727/19-ц (провадження № 61-19942св19).
Частиною першою статті 439 ЦПК України передбачено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Тобто, одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб). 
Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.
Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. 
Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні подання державного виконавця про примусове входження до житла боржника, суд першої інстанції виходив із того, що законодавством передбачено інші процесуальні можливості для виконання рішення суду без втручання в особисте життя боржника.
Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції необґрунтованим, зробленим при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи.
Так, наявні у справі матеріали щодо вчинення виконавчих дій свідчать про те, що державним виконавцем було вчинено цілий ряд заходів, спрямованих на виконання рішення суду, яке набрало законної сили. У той же час, боржник ухиляється від виконання покладених на нього зобов`язань, ігноруючи виклики і вимоги виконавця, чим ставить під сумнів конституційні гарантії обов`язковості рішення суду.
У боржника відсутні транспортні засоби, земельні ділянки, грошові кошти на рахунках в банківських установах, на які можливо звернути стягнення, у зв`язку з чим сума боргу залишається майже незмінною.
Як правильно зауважує державний виконавець, звернення стягнення на заробітну плату і пенсію боржника забезпечило з моменту відкриття виконавчого провадження погашення заборгованості за рішенням суду лише на 3352,25 грн, що з огляду на порядок стягнення таких платежів, не в повному обсязі забезпечить виконання судового рішення (1745076,52 грн). Тому звернення виконавця з поданням про проникнення в житло є об`єктивно необхідним за обставин, що склалися. Виконавець вправі був припускати, що для повного виконання рішення, слід вжити інші дії, які дадуть можливість віднайти майно чи кошти на забезпечення виконання рішення суду. 
Акт державного виконавця від 16 липня 2021 року підтверджує факт перешкоджання боржника ОСОБА_1 вільному доступу виконавця до житла, яке є його зареєстрованим місцем проживання та належить йому на праві власності, для проведення виконавчих дій з метою перевірки його майнового стану, що вкотре доводить ухилення боржника від виконання рішення суду. При цьому, суд враховує, що боржник фактично не реагує на законні вимоги державного виконавця. 
З огляду на зазначене, примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 з метою проведення виконавчих дій є виправданим та розцінюється судом як виключний засіб забезпечення примусового виконання судового рішення.
Висновок суду щодо того, що виконавець не вичерпав всі передбачені законом заходи є помилковим, оскільки Закон України «Про виконавче провадження» на стадії звернення стягнення на майно надає право виконавцю визначати черговість виконавчих дій спрямованих на виконання рішення суду.
У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За положеннями частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, відмова у наданні державному виконавцю дозволу на примусове проникнення до житла боржника є необґрунтованою та такою, що прийнята без належного з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин, що підлягають перевірці, оскаржувана ухвала не відповідає обставинам справи і вимогам статей 260, 263 ЦПК України, а тому відповідно до положень статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення подання приватного виконавця.
Керуючись ст. 374, 376, 381, 384 ЦПК, суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу старшого державного виконавця Косівського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Ганущак Роксолани Іванівнизадоволити.
Ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 30 липня 2021 рокускасувати.
Подання старшого державного виконавця Косівського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Ганущак Роксолани Іванівнипро примусове входження до житла боржника ОСОБА_1 задоволити.
Надати дозвіл Косівському районному відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , що за адресою: АДРЕСА_1 для проведення виконавчих дій.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 08.10.2021 року.

Суддя-доповідач:                                                Василишин Л.В.
Судді:                                                                Максюта І.О.
                                                                       Горейко М.Д.