Ухвала
іменем України
11 жовтня 2021 року
м. Київ
справа № 649/1147/19
провадження № 51-4354 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 – адвоката                      ОСОБА_5 на вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 18 березня 2021 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 10 серпня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019230110000279, щодо
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Велика Лепетиха Великолепетинського району Херсонської області, жителя цього ж населеного пункту ( АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 18 березня                    2021 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 визначено рахувати з дня набрання вироком законної сили.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_4 у строк відбування покарання попереднє ув`язнення з 19 липня 2019 року до дня набрання цим вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення до одного дня позбавлення волі.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін, до набрання вироком законної сили.
Вирішено питання щодо долі речових доказів, арештованого майна та судових витрат у кримінальному провадженні.
Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 5 777, 71 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди, 100 000 грн – моральної шкоди.
Відповідно до обставин, установлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 19 липня 2019 року приблизно о 11:30 на вул. Леваневського напроти воріт будинку № 8 у смт. Велика Лепетиха, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті неприязних відносин, умисно, з метою вбивства, з належної йому на праві приватної власності гладкоствольної мисливської рушниці ИЖ-27, № НОМЕР_1 , 12 калібру здійснив один прицільний постріл у ділянку життєво важливих органів тулуба потерпілого                  ОСОБА_7 . Внаслідок вогнепального дробового проникаючого сліпого пошкодження черевної порожнини з ураженням внутрішніх органів потерпілий отримав ушкодження у виді: вхідних вогнепальних ран № 1–13 передньої черевної стінки з напрямком сліпих ранових каналів спереду назад горизонтально з ушкодженням по їхньому ходу великого сальника, тонкого та товстого кишковика, сечового міхура, крововиливів по ходу ранових каналів; вогнепальних дробових сліпих пошкоджень правого стегна № 14–20, синця правого стегна, наскрізного вогнепального пошкодження третього пальця правої кисті, трьох вогнепальних саден пальців правої кисті, від яких 22 липня 2019 року о 10:00 настала його смерть. 
Херсонський апеляційний суд ухвалою від 10 серпня 2021 року вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 18 березня 2021 року щодо ОСОБА_4 залишив без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_4 – без задоволення.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі, як убачається з її змісту, захисник ОСОБА_5 ставить вимогу про скасування судових рішень щодо засудженого ОСОБА_4 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
На обґрунтування своєї позиції вказує, що сукупність дій засудженого ОСОБА_4 до та в момент вчинення кримінального правопорушення свідчить про відсутність у нього умислу на вбивство, а тому кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 115 КК, на думку захисника є безпідставною. Вважає, що дії засудженого необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК.
Стверджує, що апеляційний суд не звернув уваги на вказані порушення суду першої інстанції, належним чином не перевірив доводів, викладених у його апеляційній скарзі, та не дав вичерпної відповіді на них, чим порушив вимоги ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК).
Мотиви Суду
Перевіривши доводи в касаційній скарзі захисника та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно із ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також у рішенні має бути наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, зроблено з дотриманням ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено з урахуванням                  ст. 94 цього Кодексу.
Як вбачається з долученої копії вироку суду першої інстанції, відповідний висновок суд зробив на підставі ретельно та всебічно досліджених у судовому засіданні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства доказів, у тому числі показань самого засудженого ОСОБА_4 , який у судовому засіданні частково визнав вину та пояснив, що 19 липня 2019 року до обіду він проходив повз подвір`я ОСОБА_8 , попросив у потерпілого продати відро зерна, на що отримав відмову. Після цього він образився на нього, пішов додому, дістав із сейфу рушницю, взяв її та три патрони і повернувся на подвір`я ОСОБА_8 , де вистрілив в місце де перебував ОСОБА_7 ; показань потерпілої ОСОБА_6 , яка показала, що вона разом зі своїм чоловіком та сином поралися на своєму подвір`ї, носили зерно, в цей час до них підійшов ОСОБА_4 , який був у стані алкогольного сп`яніння й попросив у чоловіка продати йому зерна, одержавши відмову на це, пішов незадоволений. Через деякий час він знову повертався і знову просив продати йому зерна, однак її чоловік йому відмовив, після чого він обурився та в голос побажав ОСОБА_7 смерті. Після цього вони попросили його піти. Далі через декілька хвилин, продовжуючи набирати зерно, вона випадково підняла голову та побачила засудженого, що стояв біля воріт з рушницею і цілився в глиб подвір`я. Вона закричала та ОСОБА_4 вистрілив, далі побачила, що між верандою та літньою кухнею лежав її чоловік, на йог футболці були дірки від пострілу; свідка ОСОБА_9 , який показав, що у зазначений день вони з родиною поралися на подвір`ї, засуджений приходив до його батька з проханням щодо продажі зерна, на що він йому відмовив. Потім побачив ОСОБА_4 біля їхніх воріт та цілився з рушниці в глиб двору. Він закричав до батька, щоб той заховався, і батько заховався за кут будинку, через мить вийшов, а засуджений прицільно вистрелив у нього; свідка ОСОБА_10 , яка повідомила, як у один із літніх днів 2019 року в передобідній час, вона почула з подвір`я ОСОБА_8 постріл та жіночий крик. Коли вийшла на вулицю, то побачила біля їх подвір`я ОСОБА_4 , який стояв з рушницею і на її запитання про те, що він робить, сказав –«Уйди, я стреляю на поражение»; даних, що містяться у протоколах слідчих дій; висновків експертів та інших письмових доказах, наведених у вироку, які узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.
Виходячи із сукупності всіх обставин кримінального провадження, показань засудженого, потерпілої, свідків, висновків експертиз, способу та знаряддя вчинення злочину (рушниця), характеру і локалізації заподіяного потерпілому тілесного ушкодження, взаємовідносин між засудженим та потерпілим, його поведінки, яка передувала події злочину, суд дійшов обґрунтованого висновку, що засуджений                    ОСОБА_4 , будучи достатньо обізнаним про техніку безпеки поводження з вогнепальною зброєю, маючи багаторічний мисливський досвід, здійснюючи постріл у ОСОБА_7 зі зброї великого калібру, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки у виді смерті потерпілого і свідомо бажав їх настання, а тому доводи в касаційній скарзі захисника про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_4 не мав, а отже, в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК,колегія суддів вважає безпідставними.
Крім того, суд узяв до уваги і те, що згідно з показаннями засудженого йому було достовірно відомо про те, що він стріляє в місце, де перебував потерпілий. Постріл був здійснений без попередження, в беззбройну особу, яка не очікувала таких дій та не мала можливості уникнути протиправного посягання на своє життя.
При цьому суд зазначив, що умисел на вбивство у ОСОБА_4 виник та був реалізований ним не одночасно – з метою створення умов для вчинення цього злочину він пішов додому, дістав із сейфа, зібрав та спорядив рушницю, після чого повернувся на подвір`я родини ОСОБА_8 . З огляду на це суд критично віднісся до тверджень засудженого про відсутність у нього умислу на вчинення вбивства потерпілого та наявність підстав для кваліфікації його дії за ч. 2 ст. 121 або ст. 119 КК.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки зазначені в судовому рішенні докази в сукупності безперечно доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненому злочині й об`єктивних підстав недовіряти їм немає. 
Згідно зі ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення – підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою; наводяться докази, що спростовують її доводи.
Усупереч твердженням захисника ОСОБА_5 у касаційній скарзі, з долученої копії ухвали апеляційного суду вбачається, що суд під час перегляду вироку суду першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, дав належну оцінку доводам, викладеним у його апеляційній скарзі, які є майже аналогічними доводам його касаційної скарги, та із зазначенням мотивів прийнятого рішення залишив вирок суду першої інстанції без змін. 
Погоджуючись із висновками суду першої інстанції, апеляційний суд в ухвалі зазначив, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, за обставин, установлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та досліджених у судовому засіданні доказів, які суд оцінив у сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийняв законне та обґрунтоване рішення.
Також суд дійшов висновку, що доводи захисника з приводу відсутності умислу                               у засудженого ОСОБА_4 на вбивство потерпілого та наявності умислу на заподіяння йому тяжкого тілесного ушкодження є безпідставними, суперечать установленим обставинам кримінального провадження і спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Враховуючи наведене та спростовуючи доводи сторони захисту, колегія суддів апеляційного суду наголосила, що ОСОБА_4 мав умисел саме на заподіяння смерті потерпілому, оскільки він обрав знаряддям вчинення злочину гладкоствольну мисливську рушницю ИЖ-27, 12-го калібру, № НОМЕР_1 , завчасно зарядив її патронами та здійснив постріл саме в потерпілого, а тому була велика ймовірність того, що, застосовуючи її можна заподіяти смерть людині. При цьому після заподіяння вогнепального поранення потерпілому засуджений не намагався вжити заходів для збереження життя останнього. 
Також слушно зазначено, що сукупність усіх обставин вчиненого діяння свідчить про спрямованість дій ОСОБА_4 саме на досягнення бажаного результату – смерті потерпілого ОСОБА_7 .
Суд погоджується з такими висновками апеляційного суду і доходить переконання, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими й обґрунтованими, за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час постановлення рішень.
Отже, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би могли бути підставами для скасування судових рішень щодо ОСОБА_4 , судами першої та апеляційної інстанції у кримінальному провадженні допущено не було, а тому законних підстав для скасування оскаржуваних судових рішень за доводами, наведеними у касаційній скарзі захисника, Суд не вбачає.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК                                у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 18 березня 2021 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 10 серпня 2021 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                         ОСОБА_2                                 ОСОБА_3