ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 жовтня 2021 року           справа №200/4341/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В., секретаря судового засідання Тішевського В.В., представника відповідача Помалюк І.В., розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на ухвалу  Донецького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2021 р.  (повний текст ухвали виготовлено та підписано 11 серпня 2021 у м. Слов`янськ) у справі  № 200/4341/20-а (головуючий І інстанції суддя Зеленов А.С.)   за позовом    ОСОБА_1   до Головного управління ДПС у Донецькій області     про  скасування податкових повідомлень-рішень, 
                                                                                       
                                             ВСТАНОВИВ:

25 березня 2021 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення у справі № 200/4341/20-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року   у справі № 200/4341/20-а відмовлено у задоволенні заяви  позивача про перегляд за нововиявленими обставинами рішення  у справі № 200/4341/20-а  (т. 5 а.с. 6-9).
Не погодившись з таким судовим рішенням,  позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Законом України № 466-IX від 16.01.2020 були внесені зміни, що набирають чинності з 1 січня 2021. Податковий кодекс України наразі значно пом`якшив відповідальність особи: у розмірі 25% на момент оголошення рішення у справі  діяв Закон, що запроваджував таку відповідальність, а з 1 січня 2021 Закон запровадив 10% - значно пом`якшив.
У відзиві на апеляційну скаргу  представник відповідача просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Позивач до судового засідання не прибула, про розгляд справи була повідомлена належним чином. Надала клопотання про перенесення розгляду справи для прийняття нею особистої участі та надання додаткових доказів.
Суд зазначає, що ухвалою від 6 жовтня 2021 вже було відкладено розгляд справи на іншу дату.
За унормуванням ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином,  суд вважає необхідним  відмовити у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи.
Представник  відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне відмовити у задоволенні  вимог, викладених в апеляційній скарзі,  з наступних підстав.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду  від 26.10.2020 у справі № 200/4341/20-а   ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено. Зазначене рішення постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2021  у справі № 200/4341/20-а залишено без змін. 
Відповідно до статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.
Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами в разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час розгляду справи, не допускається, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність фізичної особи.
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Отже, відповідно до частини першої статті 361 КАС України за нововиявленими обставинами може бути переглянуто судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили. Такий перегляд є процесуальним засобом перевірки правильності судових постанов, ухвал, що має забезпечувати їх законність і обґрунтованість, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними своїх повноважень на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а також і на виконання завдань і досягнення мети адміністративного судочинства.
Нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення. Ці обставини повинні бути належним чином підтверджені письмовими доказами, показаннями свідків, нотаріальною формою певних документів тощо.
Істотність обставини означає те, що в разі, коли б суд мав можливість урахувати цю обставину при вирішенні справи, то це тією чи іншою мірою вплинуло б на результат її вирішення.
Отже істотні для справи обставини - це ті, що становлять сутність справи та мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, могли вплинути на рішення суду, що набрало законної сили, існували під час розгляду адміністративної справи, але не були і не могли бути відомі ні особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, ні адміністративному суду.
Підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами заявник зазначає  набрання чинності Законом №  466-ІХ від 16.01.2020, що значно пом`якшив відповідальність фізичної особи - (з 25% до 10% штрафу). Податковим органом в рішеннях, що оскаржувалися № 0004703306 від 06.03.2020, № 0004733306 від 06.03.2020, № 0004743306 від 06.03.2020 застосовані штрафні санкції за п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України у розмірі 25%. На момент прийняття  рішень як податковим органом, так і на момент прийняття судового рішення у справі діяв закон, що запроваджував такий розмір відповідальності. 
З 1 січня 2021 року Закон запровадив відповідальність у розмірі 10% від суми порушень.
Так, на дату прийняття спірних рішень (6 березня 2020) п. 123.1 ст.123 Податкового кодексу України було встановлено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, то це тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
За унормуванням абз. 2 ч. 1  розділу II Прикінцевих положень  Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020  цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім:
змін до, зокрема, статті 123 Податкового кодексу України, що набирають чинності з 1 січня 2021 року.
Встановлення з 1 січня 2021 року іншого розміру штрафних санкцій 10% замість 25%, не є нововиявленою обставиною в розумінні КАС України.
Таким чином, суд  апеляційної інстанції погоджується з висновком  суду першої інстанції, що наведені у заяві обставини є такими, що не можуть бути віднесені до нововиявлених, оскільки доводи заявника в цьому випадку  фактично зводяться до прийняття змін до Податкового кодексу України, що існували на момент розгляду справи та які судом не оцінювалися, стосовно обставин, що були встановлені судом під час розгляду справи, і в силу приписів ч. 4 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України не є підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.
Суд вважає недоречним посилання заявника на ч. 3 ст. 361 КАС України, яка стосується пом`якшення відповідальності фізичної особи, проте як позивач у цій справі є фізичною особою-підприємцем.
За правилами частини першої статті 51 Цивільного кодексу України, - до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Це положення однаково відноситься до прав і до обов`язків фізичної особи-підприємця, а саме: юридична особа зобов`язана вести бухгалтерський облік та подавати відповідну фінансову звітність, натомість у фізичної особи відсутні такі обов`язки.
Тобто «фізична особа-підприємець» та «фізична особа» мають різний податковий та правовий статус і ця відмінність полягає саме у тих правовідносинах, в яких приймає участь така фізична особа та використовується майно.
Вказана позиція узгоджується із висновком Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, який викладений в постанові від 17.12.2018 у справі  № 810/1726/16 (адміністративне провадження №К/9901/31620/18).
Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі (рішення ЄСПЛ у справі Ryabykh v. Russia від 24 липня 2003 року).
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 § 1 Конвенції про захист прав та основоположних свобод. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів.
Новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження, сам по собі не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій він використовується для виправлення помилок правосуддя. Однак, Суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі ст. 6 Конвенції.
Правова певність передбачає дотримання принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Цей принцип полягає в тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи (рішення у справі “Правєдная проти Росії”, №. 69529/01; у справі “Рябих проти Росії”, № 52854/99, п.52; у справі “Брумареску проти Румунії”, № 28342/95, п. 61).
Верховний Суд в своїх постановах від 20 липня 2019 року у справі № 855/268/19, від 20 лютого 2020 року у справі № 815/6834/15 зазначив, що не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.
Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, апеляційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.
Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для її перегляду.
Відповідно до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України “Про узагальнення судової практики розгляду адміністративними судами заяв про перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами” від 22 травня 2015 року № 7 в адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.
Таким чином суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що   наведені заявником обставини не є нововиявленими обставинами,   а тому заявлені вимоги в заяві є такими, що не підлягають задоволенню.
За приписами частин четвертої статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.
Положеннями частини першої, другої статті 369 КАС України передбачено, що у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу. Судове рішення за наслідками провадження за нововиявленими або виключними обставинами може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах "Салов проти України" (заява N 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява N 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
За правилами ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.  
Керуючись статтями     250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства     України,                                         

                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу     ОСОБА_1  на ухвалу  Донецького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2021 р. - залишити без задоволення.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2021 р.    у справі  № 200/4341/20-а  -  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Повне судове рішення  складено 27 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                                 Г.М. Міронова

Судді                                                                                                       А.В. Гайдар

                                                                                                                       І.В. Геращенко