ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
4 листопада 2021 року
м. Харків
справа № 636/5046/19
провадження № 22-ц/818/193/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Хорошевського О.М., 
за участю секретаря судового засідання – Сабельніка Б. В.,
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Чугуївська міська рада Харківської області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області, який діє в інтересах Чугуївської міської ради Харківської області, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області, на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 17 грудня 2019 року, ухвалене у складі судді Ковригіна О.С., -
УСТАНОВИВ:
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання права власності на нежитлове приміщення другого поверху магазину продовольчих та промислових товарів № 6,7,8,9,10 загальною площею 117,5 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову посилався на те, що згідно свідоцтва про право власності від 13.04.2009, виданого комітетом Чугуївської ради Харківської області йому належить приміщення магазину продовольчих та промислових товарів, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У 2015 році він розпочав перебудову вищезазначених приміщень, у зв`язку з чим загальна площа будівлі була збільшена. Згідно технічного паспорту, складеного КП « Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 05.11.2019 за адресою: АДРЕСА_1 , розташоване приміщення магазину продовольчих та промислових товарів, яке складається з двох поверхів, другий поверх, а саме, приміщення № 6, 7, 8, 9, 10 збудовані самовільно. Рішенням Чугуївської міської ради Харківської області № 1211-VII від 02.10.2018 йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,02 га для обслуговування приміщення магазину продовольчих та промислових товарів в АДРЕСА_1 . Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6310552552019 від 27.06.2019 земельній ділянці, на якій розташоване приміщення магазину продовольчих та промислових товарів, присвоєно кадастровий № 6312000000:02:002:0051. Згідно звіту про оцінку майна від 07.11.2019, який складений суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_2 , відсоток будівельної готовності об`єкта склав 100 %, середньозважений відсоток фізичного зносу об`єкта склав 20 %, технічний стан добрий, пошкоджень і деформацій немає. Однак з причин неналежного оформлення права користування земельною ділянкою, добудований ОСОБА_1 об`єкт вважається самочинним будівництвом.
Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 17 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на самочинно збудовані нежитлові приміщення другого поверху магазину продовольчих та промислових товарів № 6, 7, 8, 9, 10 загальною площею 117,5 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Судове рішення мотивовано тим, що позивачу на праві власності належить приміщення магазину продовольчих та промислових товарів, розташованих за адресою : АДРЕСА_1 . Згідно наданої позивачем документації, а саме, технічного паспорту на вищезазначену нежитлову будівлю, звіту про оцінку майна нежитлових приміщень другого поверху вищезазначеної будівлі, рішення ХХХVІ сесії Чугуївської міської ради VІІ скликання від 02.10.2018 ОСОБА_1 на підставі ст. ст. 328, 325, 376 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) має право на визнання права власності на самочинно збудовані нежитлові приміщення другого поверху магазину продовольчих та промислових товарів № 6, 7, 8, 9, 10 загальною площею 117,5 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 
В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області, діючи в інтересах Чугуївської міської ради Харківської області, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області та посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» на прокурора покладений обов`язок представництва інтересів держави в особі суб`єкта владних повноважень, який допустив бездіяльність. Оскільки не зважаючи на незаконність оскаржуваного рішення суду, а саме, порушення правового режиму використання земель житлової та громадської забудови та порядку державного управління в сфері містобудівництва та архітектури, Чугуївською міською радою Харківської області та Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції Харківської області заходи щодо перегляду рішення суду у справі № 636/5046/19 не приймалися. Це зумовило необхідність втручання прокурора з метою захисту вищезазначених інтересів держави. Так судом першої інстанції не враховано, що виключні повноваження щодо прийняття до експлуатації закінченого будівництвом об`єкту реалізації держаного архітектурно – будівельного контролю, покладені чинним законодавством, а саме Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», положенням про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 № 294 , Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженти постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011, на Державну архітектурно-будівельну інспекцію у Харківській області. Таким чином, наданий позивачем висновок ФОП ОСОБА_2 про готовність об`єкта до експлуатації не є належним, достовірним та достатнім у розумінні ст.ст.77, 79, 80 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) доказом, оскільки він не містить інформацію щодо готовності об`єкту до експлуатації. Суд, задовольняючи вимоги позивача, фактично дозволив використання об`єкту, який не було визнано готовим для ведення в експлуатацію, чим порушив порядок державного управління в сфері містобудівництва та архітектури. Крім того, судом першої інстанції у встановленому законом порядку не залучено до участі у справі Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, її структурний підрозділ - Департамент архітектурно-будівельну інспекції в Харківській області. Також суд не взяв до уваги, що згідно зі ст. 39 Земельного кодексу України (надалі ЗК України) використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Відсутність висновку Департаменту архітектурно-будівельну інспекції в Харківській області свідчить про використання земель житлової та громадської забудови всупереч засад чинного законодавства, навіть на підставі договору оренди земельної ділянки від 04.02.2020. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Просив суд відкласти розгляд справи на 5 – 6 місяців у зв`язку з його хворобою, зазначив, що перебуває на лікуванні в лікарні за місцем проживання. 
Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Судова колегія не вбачає підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, оскільки останнім не надано суду належних доказів перебування на лікуванні, що свідчить про недоведеність існування поважних причин його неявки у судове засідання. 
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 
Згідно з ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Поняття самочинного будівництва, а також правові підстави та умови визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно визначені статтею 376 ЦК України, яка є спеціальною у врегулюванні спірних правовідносин, оскільки урегульовує правовідносини, що виникають у тих випадках, коли вимоги закону та нормативно-правових актів при створенні нової речі, тобто самочинному будівництві, були порушені.
У пункті 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз`яснено, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього.
Згідно із частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.
Відповідно до частини 2 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.
За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
Однак стаття 331 ЦК України визначає загальні підстави та порядок набуття права власності на нове майно, створене з додержанням вимог закону, та не регулює правовий режим самочинного будівництва.
Крім того, нормою статті 331 ЦК України не передбачено виникнення права власності на новостворений об`єкт нерухомості на підставі судового рішення. 
Частинами п`ятою, восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.
Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.
Наведений висновок узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах: від 27 травня 2015 року у справі     № 6-159цс15, від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15, а також висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 04 червня  2018 року у справі № 640/13030/16-ц (провадження № 61-1073св17) та   від 18 лютого 2019 року у справі № 308/5988/17 (провадження № 61-39346св18).
Згідно із ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Відповідно до Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 09.07.2014 №294, Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.
Згідно з ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затверджений центральним органом        виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Форма повідомлення про початок виконання 
будівельних робіт та порядок його подання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування; реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до І-ІІІ категорій складності; видачі замовнику органом державного архітектурно - будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до IV і V категорії складності.
Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, на виконання постанов Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 №150 «Питання функціонування територіальних органів Державної архітектурно - будівельної інспекції» та від 20.10.2011 №1074 «Про затвердження Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворюванням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади», видано Наказ від 08.07.2014 № 146 про ліквідацію Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю в Харківській області як юридичної особи публічного права та, відповідно до Положення про Департамент архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області, затвердженого наказом № 235 від 01.10.2014 та Наказу Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 21.10.2014 №288, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області з 21.10.2014 є територіальним органом - структурним підрозділом апарату Держархбудінспекції.
В матеріалах справи відсутні дані щодо дотримання позивачем визначеної чинним законодавством процедури прийняття в експлуатацію новоствореного нерухомого майна та порядку проведення державної реєстрації й оформлення права власності на нього, а суд не може підміняти собою органи державної влади, які відповідно до законодавства України уповноважені здійснювати реєстрацію права власності на нерухоме майно та введення його в експлуатацію.
Установивши, що спірне нерухоме майно у передбаченому законом порядку до експлуатації не приймалось, даних щодо звернення позивача до компетентних органів, зокрема, до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю щодо узаконення самочинно збудованого нерухомого майна, а також про відмову цих органів у вирішенні спірного питання матеріали справи не містять, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
При цьому, матеріали справи не містять будь-яких даних про оспорювання права власності сторін або невизнання цього права іншими особами. Навпаки, оскаржуване судове рішення й матеріали справи свідчать про відсутність спору про право власності і спрямування позову не на визнання права як такого, а на незаконне, в обхід встановленого порядку, узаконення самочинного збудованого нерухомого майна.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга заступника прокурора Харківської області, який діє в інтересах Чугуївської міської ради Харківської області, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області, підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволення позову.
На підставі ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Харківської обласної прокуратури підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції, у розмірі 5713 грн.05 коп (а.с. 132).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити.
Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 17 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Чугуївської міської ради Харківської області про визнання права власності відмовити.
Стягнути на користь Харківської обласної прокуратури з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 5713 (п`ять тисяч сімсот тринадцять) гривень 5 (п`ять) копійок, сплачений згідно з платіжним дорученням № 422 від 3 березня 2021 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 8 листопада 2021 року.

Головуючий -          О.Ю.Тичкова

Судді –                  О.В. Маміна

                О.М. Хорошевський