УХВАЛА

02 грудня 2021 року 
м. Київ
справа № 2-а-256/08
адміністративне провадження № К/9901/41090/21  
Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді  Мацедонська В.Е.,
перевіривши  касаційну скаргу  Офісу Генерального прокурора
на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2008 року,
на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2008 року,
та постанову  П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року
у справі № 2-а-256/08 за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області (правонаступник Одеська обласна прокуратура), Генеральної прокуратури України (правонаступник Офіс Генерального прокурора) про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Прокуратури Одеської області (правонаступник Одеська обласна прокуратура), Генеральної прокуратури України (правонаступник Офіс Генерального прокурора), в якому просила: 
- скасувати наказ № 131 від 03.04.2007 року за підписом прокурора області Галкіна О.Б. про притягнення до дисциплінарної відповідальності шляхом звільнення із займаної посади та з органів прокуратури; 
- поновити на посаді старшого прокурора відділу забезпечення участі в судах управління представництва в суді та захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень прокуратури області з моменту звільнення; 
- стягнути з прокуратури Одеської області заробітну плату за час вимушеного прогулу; стягнути з прокуратури Одеської області та Генеральної прокуратури України моральну шкоду в розмірі 500000 грн. солідарно; 
- постановити окрему ухвалу.
Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 29.05.2008 позов задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано наказ прокурора Одеської області від 03.04.2007 № 131, поновлено позивача на посаді старшого прокурора відділу забезпечення участі в судах управління представництва в суді та захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень прокуратури Одеської області з моменту звільнення, тобто з 03.04.2007 року. Стягнуто з прокуратури області на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 28733,81 грн. та моральну шкоду в сумі 2 тис. грн. В іншій частині позову, у тому числі до Генеральної прокуратури України, відмовлено. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.07.2008 виправлено описку у постанові від 29.05.2008. Зазначено, що ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді старшого прокурора відділу забезпечення участі в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в судах прокуратури Одеської області.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2009 апеляційні скарги Генеральної прокуратури України та прокуратури Одеської області задоволено, у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовлено. Постанову суду першої інстанції та ухвалу суду від 22.07.2008 про виправлення описки скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.04.2010 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову суду апеляційної інстанції від 25.02.2009 - без змін.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 08.10.2020 у справі «Горяйнова проти України», яке набуло статусу остаточного 08.01.2021, констатовано порушення Україною ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та допущено втручання в право ОСОБА_1 на свободу вираження поглядів, яке не супроводжувалося належними процесуальними гарантіями та не було пропорційним переслідуваній законній меті.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 частково задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд судових рішень за виключними обставинами. Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2009 та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 27.04.2010 скасовано, а справу передано на новий розгляд до П`ятого апеляційного адміністративного суду як суду апеляційної інстанції.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2021 апеляційні скарги Генеральної прокуратури України та прокуратури Одеської області залишено без задоволення, постанову Приморського районного суду м. Одеси від 29.05.2008 та ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22.07.2008, якими частково задоволено позов ОСОБА_1 та виправлено описку у постанові суду, залишено без змін.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Офісом Генерального прокурора подано касаційну скаргу до Верховного Суду.
За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим  статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені  КАС України  підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до частини 1  статті 328 КАС України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої  статті 328 КАС України  підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою  статті 353 цього Кодексу.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої      статті 328 цього Кодексу     в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Так, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися, а також зазначити, в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів, та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити відповідні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
У випадку посилання скаржником на пункт 1 частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, як на підставу касаційного оскарження, скаржнику необхідно зазначити конкретну норму, яку застосував суд апеляційної інстанції без врахування висновку щодо застосування цієї норми права саме у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, з посиланням на конкретну постанову Верховного Суду, у якій такий висновок викладено.
В обґрунтування касаційної скарги позивачем зазначено, що при винесенні оскаржуваної постанови, судом апеляційної інстанції не враховано відповідні висновки Вищого адміністративного суду України та Верховного Суду, викладені у справах № 826/14776/16, № 826/2161/16, № К/9991/8920/12-с), № К/800/32488/15 щодо права, а не обов`язку проведення службового розслідування.
Проаналізувавши вказані судові рішення, судом встановлено, що скаржник посилається на ухвали та постанови Вищого адміністративного суду України. Однак, таке посилання є безпідставним, оскільки згідно пункту 1 частини 4   статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження є застосування судом норми права без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду.
Крім того, посилання у касаційній скарзі на висновки Верховного Суду у справі №826/14776/16 (постанова від 04.09.2019) та у справі №826/2161/16 (постанова від 04.09.2019) щодо права прокурора призначати службову перевірку, свідчить про довільне тлумачення скаржником оскаржуваного судового рішення. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наказ про звільнення позивача не відповідає вимогам статті 2 КАС України, оскільки в наказі не визначено, які саме допущені порушення нормативно-правових актів, що регулюють діяльність прокурорів, не визначено суть та характер дисциплінарного проступку, не проведено окремої службової перевірки за фактом вчинення дисциплінарних проступків, що стали підставою звільнення позивача, не визначено ступінь вини позивача, тяжкість проступку, не визначено, у чому полягає понесена шкода та не обгрунтовано необхідність застосування такого суворого виду дисциплінарного стягнення. Як звільнення.
При цьому, питання щодо права прокурора призначити службову перевірку не досліджувалось, а відсутність висновку службової перевірки констатувалась у зв`язку з необґрунтованістю оскаржуваного наказу про звільнення щодо наявності у діях позивача складу дисциплінарного проступку.
В решті доводи касаційної скарги зводяться до опису встановлених судами у цій справі обставин та їх переоцінки, що виходить за межі повноважень касаційного суду.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені  статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
В контексті наведеного слід зауважити, що з урахуванням внесених до  КАС України  змін, які набрали чинності 08.02.2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених  статтею 330 КАС України.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої  статті 332 КАС України  касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обгрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей  328,  330,  332 КАС України,
УХВАЛИВ:          
Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2008 року, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2008 року, та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року у справі № 2-а-256/08 за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області (правонаступник Одеська обласна прокуратура), Генеральної прокуратури України (правонаступник Офіс Генерального прокурора) про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.        
    
Суддя Верховного Суду                                                                                                                                       В. Е. Мацедонська