ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" листопада 2021 р.           Справа№ 910/6636/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Зубець  Л.П.
суддів:            Алданової  С.О. 
          Мартюк  А.І. 

секретар судового засідання: Салій І.О.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 09.11.2021 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
на рішення          Господарського суду міста Києва  
від                     15.07.2021 (повний текст складено - 23.07.2021)
у справі          №910/6636/21 (суддя - Смирнова Ю.М.)

за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго"
до           Приватного акціонерного товариства 
          "Національна енергетична компанія "Укренерго"
про           стягнення 716 854 347, 56 грн

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" (надалі - позивач, ТОВ "ДТЕК Східенерго") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (надалі - відповідач, ПрАТ "НЕК "Укренерго") про стягнення 716 854 347, 56 грн, з яких: основного боргу - 664 427 883, 64 грн, пені - 9 420 491, 19 грн, 3% річних - 7 742 869, 46 грн та 35 263 103, 27 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про участь у балансуючому ринку №0425-04013 від 27.05.2019 (надалі - Договір) в частині оплати купленої балансуючої електричної енергії у період з серпня 2020 року по березень 2021 року (включно).
Відповідач заперечуючи проти позову, посилається на те, що неповна та несвоєчасна сплата коштів учасниками балансуючого ринку на рахунок відповідача зі спеціальним режимом використання, перешкоджає своєчасному та повному розрахунку з позивачем. При цьому, відповідач зазначає, що оплата здійснюється ПрАТ "НЕК "Укренерго" на користь позивача щодня у межах доступної суми коштів на поточному рахунку зі спеціальним режимом використання.
Крім того, відповідач стверджує про неправильне обчислення позивачем сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, а також про відсутність його вини у несвоєчасному виконанні зобов`язань перед позивачем.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/6636/21 позов задоволено частково. 
Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 580 330 880, 39 грн основного боргу, 35 263 103, 27 грн інфляційних втрат, 3% річних 7 704 434, 51 грн, пені 9 397 602, 15 грн та 786 928, 13 грн судового збору.
Закрито провадження в частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 77 326 448, 18 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Щодо закриття провадження, в частині стягнення основного боргу в розмірі 77 326 448, 18 грн, суд першої інстанції керуючись приписами п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України мотивував своє рішення тим що, під час судового провадження відповідачем сплачено заборгованість у згаданому розмірі, з огляду на що в цій частині відсутній предмет спору між сторонами.
Разом із тим, місцевим господарським судом було встановлено, що ПрАТ "НЕК "Укренерго" порушило умови Договору про участь у балансуючому ринку, оплату за продану балансуючу електричну енергію в повному обсязі не здійснило, станом на день звернення ТОВ "ДТЕК Східенерго" з цим позовом до суду заборгованість відповідача складала 657 657 328, 57 грн. У подальшому, як зазначалось, відповідачем здійснено часткову оплату заборгованості у розмірі       77 326 448, 18 грн, тому станом на час розгляду цієї справи по суті заборгованість ПрАТ "НЕК "Укренерго" перед ТОВ "ДТЕК Східенерго" складає 580 330 880, 39 грн.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач (скаржник) звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/6636/21 в частині задоволення позову і ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові повністю. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судове рішення в оскаржуваній частині прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Відтак, судове рішення у цій частині ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом безпідставно не прийнято до уваги доводи відповідача про відсутність вини останнього у простроченні виконання своїх зобов`язань.
Скаржник зазначає, що Законом України "Про ринок електричної енергії" встановлено спеціальний алгоритм розрахунків між оператором системи передач (ОСП) та постачальником послуг з балансування (ППБ), який передбачає: наявність в ОСП поточного рахунку із спеціальним режимом використання виключно з якого здійснюються розрахунки за послуги з ППБ/СВБ; розрахунки за послуги з ППБ/СВБ здійснюються в межах наявних на рахунку коштів, що надійшли від учасників ринку балансування. Тобто, відповідач може сплачувати позивачу вартість наданої балансуючої електричної енергії виключно з поточного рахунка із спеціальним режимом використання відповідно до Правил ринку та за наявності коштів, що надійшли від учасників балансуючого ринку, на такому рахунку. При цьому оператор системи передачі може вносити на свій поточний рахунок зі спеціальним режимом використання кошти з власного поточного рахунку лише з метою здійснення розрахунків з постачальниками послуг з балансування та сторонами, відповідальними за баланс, під час врегулювання системних обмежень.
Відтак, відповідач вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту його інтересів, оскільки заявлена вимога про стягнення коштів, з будь-якого рахунку відповідача, суперечить вимогам законодавства, зокрема ст. 75 Закону України "Про ринок електричної енергії". Фактично оскаржуване судове рішення вимагає спрямувати на виконання зобов`язань відповідача, як адміністратора розрахунків (на оплату балансуючої електричної енергії) кошти, отримані відповідачем від його діяльності як оператора системи передачі (надання послуг учасникам ринку), які мають цільове призначення і не можуть бути використані на інші цілі.
ПрАТ "НЕК "Укренерго" наголошує на тому, що законодавство забороняє відповідачу оплачувати балансуючу електричну енергію (в тому числі позивачу) за рахунок коштів, які призначені згідно зі структурою тарифів, затвердженою НКРЕКП, на інші цілі і отримані в оплату послуг з передачі електричної енергії та з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління. Суд першої інстанції не врахував наведені обставини, а також відмовив у задоволенні клопотання про залучення НКРЕКП як третьої особи.
Таким чином, на думку відповідача, всупереч вимогам законодавства оскаржуване судове рішення містить неналежний спосіб захисту інтересів позивача і фактично вимагає нецільового використання коштів, отриманих відповідачем не від учасників балансуючого ринку на рахунок зі спеціальним режимом використання (як передбачено ст. 75 Закону), а на інші рахунки, з інших джерел, тобто за надання відповідачем послуг як оператором системи передачі. За таких умов наявні підстави для відмови у задоволенні позову.
З огляду на зазначене, а також враховуючи неможливість "користування" відповідачем коштами, належними до сплати позивачу, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат і 3% річних також є необґрунтованими, оскільки судом не враховано специфіку правового регулювання розрахунків на балансуючому ринку електричної енергії, обов`язок відповідача діяти в межах законодавчо визначеного алгоритму, відсутність вини у простроченні оплати.
Також, на думку скаржника судом безпідставно не прийнято до уваги заперечення відповідача щодо невірного визначення термінів початку та завершення оплати актів купівлі-продажу балансуючої електричної енергії та, відповідно, початку періоду нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат з посиланням на те, що акти купівлі-продажу балансуючої електричної енергії були підписані ПрАТ "НЕК "Укренерго" в інші дати, ніж зазначені у цих актах.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2021 апеляційну скаргу ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя (суддя-доповідач) - Зубець Л.П., судді: Євсіков О.О., Мартюк А.І. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 апеляційну скаргу ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/6636/21 - залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання доказів сплати судового збору у розмірі 1 191 750, 00 грн.
16.09.2021 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, до якої останнім долучено докази сплати судового збору у розмірі 1 191 750, 00 грн (платіжне доручення №104 від 12.08.2021).
У зв`язку з перебуванням судді Євсікова О.О., який входить до складу колегії суддів та не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2021 для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуюча суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Алданова С.О. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/6636/21 за апеляційною скаргою ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2021, апеляційну скаргу призначено до розгляду у судовому засіданні на 02.11.2021.
Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.
Позивач, у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовано, відтак оскаржуване судове рішення є законним та скасуванню не підлягає.
Зокрема, у своєму відзиві позивач зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що законом не встановлено імперативної заборони ОСП розраховуватись за поставлену електричну енергію на балансуючому ринку з будь-якого свого рахунку.
Первинними документами, на підставі та в порядку яких здійснюється оплата за надані послуги є Договір та Правила ринку. Ані Договір, укладений між позивачем та відповідачем, ані Правила ринку не передбачають, що ОСП здійснює розрахунок за поставлену електричну енергію виключно з рахунку із спеціальним режимом використання. Більше того, ані умови Договору ані положення Правил ринку в частині надання послуг на балансуючому ринку взагалі не містять положень про рахунок із спеціальним режимом використання.
Позивач, з посиланням на правову позицію, викладену в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.10.2020 по справі №903/918/19, зазначає, що спеціальний порядок використання рахунку із спеціальним режимом використання не обмежує сторони у можливості виконати свої договірні зобов`язання шляхом перерахування власних коштів, отриманих від господарської діяльності.
Відтак, твердження скаржника, що Законом України "Про ринок електричної енергії" йому імперативно заборонено здійснювати розрахунки з учасниками балансуючого ринку з інших, окрім рахунку із спеціальним режимом використання, рахунків є надуманими та необґрунтованими як і твердження, що не можуть бути з цих підстав задоволені позовні вимоги позивача.
Також, позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що між сторонами за спірний період були підписані Акти купівлі-продажу електричної енергії на балансуючому ринку без жодних зауважень сторін. Всі акти мають дату його підписання, а тому посилання відповідача на непідтвердженість дати фактичного підписання актів є недоречним та необґрунтованим. Скріплюючи відповідний акт підписом уповноваженого представника відповідач підтвердив, що відповідний акт підписано саме у ту дату, яка в ньому зазначена. В даному випадку діє принцип (презумпція) правомірності правочину, тобто відповідний акт відображає його зміст і форму і є правомірним, доки інше не буду доведене у встановленому законом порядку. Відповідач жодним чином не доводить, що відповідні акти підписані не у ті дати, які в них зазначені, тобто робить безпідставне припущення, на яких не можуть обґрунтовуватись його заперечення. Посилання на відомості журналів видачі актів є хибними та не можуть встановлювати будь-яких обставин.
Що стосується розрахунку інфляційних втрат, то позивач наголошує, що відповідний розрахунок зроблений останнім з урахуванням методичних рекомендацій, викладених у Листі Верховного Суду України від 03.04.97 №62-97р, та у відповідності до пункту 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 №14, а тому і ці твердження відповідача є хибними та необґрунтованими.
23.10.2021 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли клопотання:
- про зменшення розміру неустойки на 99%;
- про залучення до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг;
- про призначення у справі судової економічної експертизи.
01.11.2021 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі у відповідній частині, в якому останній просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 в частині стягнення 465 828 121, 56 грн основного боргу та в цій частині закрити провадження.
Відповідно до ст. 216 ГПК України у судовому засіданні 02.11.2021 оголошено протокольно перерву до 09.11.2021.
09.11.2021 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у даній справі, а саме в частині стягнення 469 239 904, 27 грн основного боргу та в цій частині закрити провадження.
У судове засідання 09.11.2021 з`явилися представники сторін, які надали пояснення щодо поданих відповідачем клопотань про: зменшення розміру неустойки на 99%; залучення до участі у справі третьої особи; призначення у даній справі судової економічної експертизи; закриття провадження в частині позовних вимог.
Колегія суддів заслухавши представників сторін щодо клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьої особи - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, з урахуванням підстав та предмету заявлених позовних вимог, дійшла висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на те, що відповідачем не доведено яким чином рішення суду у даній справі може вплинути на права та/або обов`язки названої юридичної особи.
Щодо клопотання відповідача про призначення у даній справі судової економічної експертизи.
Так, звертаючись до суду апеляційної інстанції з даним клопотання, відповідач просить суд призначити судову економічну експертизу, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. На вирішення експерта поставити наступні питання:
- чи підтверджується первинними документами розмір заборгованості, нарахованих пені, 3 % річних та інфляційних втрат за договором про участь у балансуючому ринку від 27.05.2019 №0425-04013?
- який розмір пені, 3 % річних може бути нарахований з урахуванням заборгованості, період якої починається через 7 робочих днів після отримання позивачем акта приймання-передачі наданих послуг з балансування та його фактичного підписання та закінчується за день до оплати заборгованості (по кожному здійсненому платежу)?
- який розмір інфляційних втрат може бути нарахований за прострочення платежу, що тривало повний місяць?
Обґрунтовуючи своє клопотання відповідач зазначає про те, що суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, здійснив помилковий розрахунок відповідних платежів. Неспроможність суду першої інстанції усунути допущені порушення і здійснити належний розрахунок вказує на складність відповідних нарахувань і є додатковим свідченням необхідності залучення експертів-економістів.
Обсяг заявленої позивачем заборгованості і відповідні суми, на які нараховано фінансові санкції, не підтверджуються первинними документами і не відповідають даним актів, копії яких додано до позову.
Частиною 1 статті 99 ГПК України встановлено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Здійснивши аналіз вказаних положень, колегія суддів зазначає, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для з`ясування обставин, що мають значення для справи (фактичних даних, що входять до предмета доказування), без яких встановити відповідні обставини неможливо, тобто, у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, або коли наявні у справі докази є взаємно суперечливими.
При цьому, неприпустимо ставити перед судовими експертами питання, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі, а також правові питання, вирішення яких згідно з чинним законодавством віднесено до компетенції суду.
Колегія суддів зауважує на тому, що предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості з оплати купленої балансуючої електричної енергії у період з серпня 2020 року по березень 2021 року (включно), за договором про участь у балансуючому ринку №0425-04013 від 27.05.2019. Підставами заявленого позову є неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати купленої балансуючої електричної енергії.
Як убачається з матеріалів справи, позивачем до позовної заяви на підтвердження заявлених позовних вимог, факту постачання балансуючої електричної енергії за Договором відповідачеві та її обсягу надано належним чином засвідчені копії наступних доказів:
- типовий договір про участь у балансуючому ринку №0425-04013 від 27.05.2019 (Додаток 7 до Правил ринку);
- повідомлення про приєднання до договору про участь у балансуючому ринку за вих. №01/18996 від 27.05.2019;
- акти купівлі-продажу балансуючої електричної енергії за період серпня 2020 року по березень 2021 року;
- претензія №17/14 від 15.01.2021.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд зазначає, що матеріали справи містять докази (первинні документи), з яких можливо встановити обсяг купленої балансуючої електричної енергії. Наявність вищевказаних доказів дає можливість суду вирішити спір по суті без призначення судової економічної експертизи, задовольнивши позов повністю чи частково, або ж відмовивши у задоволенні позову повністю чи частково.
Натомість, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях, без яких неможливо встановити обставини справи, тобто, у тому разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
Однак, у даному випадку, з огляду на наявні у матеріалах справи докази, апеляційним господарським судом не встановлено необхідності у призначенні судової експертизи.
Слід зазначити, що відповідач у разі непогодження з розрахунком позивача, сумнівів щодо їх правильності, не позбавлений був права при розгляді справи в суді першої інстанції надати експертний висновок, з цих самих питань та/або надати контррозрахунок щодо заявлених позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
За змістом положень ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на вищезазначене, відсутня необхідність призначення у даній справі судової економічної експертизи, оскільки такі обставини можливо підтвердити/спростувати наявними у матеріалах справи доказами, що додані позивачем до позовної заяви.
Щодо клопотання відповідача про закриття провадження в частині позовних вимог.
Згідно з ч. 1 ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Статтею 114 ГПК України встановлено, що:
- суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій;
- строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 про відкриття апеляційного провадження, зокрема, встановлено учасникам апеляційного провадження строк на подання заяв/клопотань, пояснень або заперечень з доказами направлення їх іншим учасникам справи до 19.10.2021.
Проте ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося до Північного апеляційного господарського суду із клопотаннями про закриття провадження у справі у відповідній частині лише 01.11.2021 та відповідно 09.11.2021
Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Клопотання (заява) про відновлення процесуального строку повинна містити пояснення щодо причин пропуску такого строку і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними.
Отже, поновити пропущений процесуальний строк суд має можливість лише у випадку відповідного клопотання, проте апелянтом не надано клопотання про поновлення пропущеного строку для подання вказаних вище клопотань у даній справі.
Статтею 118 ГПК України встановлено, що:
- право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1);
- заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2).
З огляду на пропущення відповідачем процесуальних строків на подання заяв/клопотань, пояснень або заперечень, подані ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" клопотання про закриття провадження у справі у відповідній частині залишаються без розгляду.
Слід зазначити, що основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права.
Відповідно до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 ГПК України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У судовому засіданні 09.11.2021 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд її задовольнити, скасувати судове рішення в оскаржуваній частині, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Водночас представник позивача проти доводів скарги відповідача заперечував, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.
Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У судовому засіданні 09.11.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.
Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" (постачальник послуг балансування/ППБ) є виробником електричної енергії на підставі ліцензії, виданої згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28.05.2019 №818.
Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" є оператором системи передачі (ОСП), на якого, зокрема, покладені функції адміністратора розрахунків (АР).
Згідно ст. 52 Закону України "Про ринок електричної енергії" адміністратор розрахунків, забезпечує організацію роботи ринку електричної енергії відповідно до цього Закону, Правил ринку та Кодексу комерційного обліку. Функції адміністратора розрахунків покладаються на оператора системи передачі.
Відповідно до ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються договори про участь у балансуючому ринку.
За змістом ч. 1 ст. 68 Закону України "Про ринок електричної енергії" в Україні функціонує єдиний балансуючий ринок. На балансуючому ринку оператором системи передачі здійснюються: 1) купівля та продаж електричної енергії для балансування обсягів попиту та пропозиції електричної енергії у межах поточної доби; 2) купівля та продаж електричної енергії з метою врегулювання небалансів електричної енергії сторін, відповідальних за баланс.
Частиною 3 ст. 68 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що для надання послуг з балансування учасники ринку укладають з оператором системи передачі договір на основі типового договору про участь у балансуючому ринку. Постачальники послуг з балансування реєструються адміністратором розрахунків у порядку, визначеному правилами ринку. Типовий договір про участь у балансуючому ринку затверджується Регулятором.
Згідно ч. 7 ст. 68 Закону України "Про ринок електричної енергії" за результатами роботи балансуючого ринку за відповідну добу на підставі даних оператора системи передачі та адміністратора комерційного обліку адміністратор розрахунків розраховує платежі оператора системи передачі та постачальників послуг з балансування за електричну енергію, ціни небалансу електричної енергії, а також обсяги небалансів електричної енергії учасників ринку і відповідні платежі за них та виставляє відповідні рахунки у порядку, визначеному правилами ринку.
Так, у повідомленні від 27.05.2019 за вих.№.01/18996 Державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (зміна найменування на Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго") поставило до відома Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" про приєднання останнього до умов договору про участь у балансуючому ринку та долучення до реєстру постачальників послуг з балансування (ідентифікатор договору №0425-04013, дата акцептування 27.05.2019).
Також у вказаному повідомленні зазначено, що договір є публічним, укладається сторонами з урахуванням ст. 634 Цивільного кодексу України та розміщений на офіційному сайті Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго".
Відповідно до п.1.2 типового Договору про участь у балансуючому ринку (договір) за цим договором ППБ зобов`язується надавати балансуючу електричну енергію на завантаження або розвантаження для здійснення ОСП балансування об`єднаної енергетичної системи України. ОСП зобов`язується продавати балансуючу електричну енергію ППБ або купувати балансуючу електричну енергію у ППБ та отримувати оплату за продану ППБ балансуючу електричну енергію або сплачувати кошти за куплену балансуючу електричну енергію у ППБ відповідно до умов цього договору та Правил ринку.
За змістом п. 2.1 Договору загальна вартість цього договору складається із суми всіх платежів, здійснених ОСП на користь ППБ та ППБ на користь ОСП протягом дії цього договору за придбані і продані обсяги електричної енергії на балансуючому ринку відповідно до умов цього договору.
Пунктом 2.2 договору розрахунок ціни купівлі-продажу електричної енергії визначається у відповідності до Правил ринку.
Згідно п. 4.1 Договору виставлення рахунків та здійснення платежів здійснюється відповідно до процедур та графіків, визначених у правилах ринку.
За підсумками місяця ППБ складає та направляє ОСП у паперовому та/або електронному вигляді (засобами електронного документообігу з накладанням КЕП) два примірники підписаного зі своєї сторони акту приймання-передачі наданих послуг балансування, який ОСП розглядає та у разі відсутності зауважень підписує протягом трьох робочих днів з моменту його отримання від ОСП або направляє мотивовану відмову від його підписання із зазначенням недоліків, що мають бути усунені (п. 4.2 Договору).
У відповідності до п. 4.3 Договору ОСП здійснює остаточний розрахунок з ППБ протягом 7 робочих днів після підписання сторонами акту або з дати направлення його ППБ на адресу ОСП (у випадку непідписання та/або ненаправлення акту, та/або мотивованих зауважень до нього у п`ятиденний строк) за умови реєстрації ППБ податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до вимог ст.201 Податкового кодексу України шляхом перерахування на поточний рахунок ППБ грошових коштів в обсязі, що відповідає фактичній вартості наданих послуг з балансування.
В п. 4.4. Договору сторони погодили, що у випадку порушення строків розрахунків відповідно до Правил ринку та/або цього договору ППБ має право нарахувати пеню в розмірі 0,1% від суми прострочення платежу (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє на день прострочення) за кожен день такого прострочення у порядку, передбаченому Господарським кодексом України.
Згідно п. 7.1 Договору у разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,01 % за кожний день прострочення від суми простроченого платежу, але не більше розміру облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Цей договір набирає чинності з моменту акцептування ОСП заяви-приєднання ППБ, про що ОСП повідомляє ППБ, і є чинним до 31 грудня поточного року включно, у якому була надана заява-приєднання. Якщо жодна зі сторін не звернулася до іншої сторони не менше ніж за 1 місяць до закінчення терміну дії цього договору з ініціативою щодо його розірвання, то цей договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах (п.п. 9.1, 9.2 Договору).
На виконання умов укладеного між сторонами правочину, ППБ у період з серпня 2020 року по березень 2021 року поставив, а ОСП прийняв балансуючу електричну енергію на загальну суму 1 105 683 339, 00 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами купівлі-продажу балансуючої електричної енергії №БР/20/08-№0425 від 31.08.2020 на суму 53 192 693, 87 грн, №БР/20/09-№0425 від 30.09.2020 на суму 191 543 877, 17 грн, №БР/20/10-№0425 від 31.10.2020 на суму 191 991 848, 47 грн, №БР/20/11-№0425 від 30.11.2020 на суму 217 801 415, 36 грн, №БР/20/12-№0425 від 31.12.2020 на суму 57 204 072, 25 грн, №БР/21/01-№0425 від 31.01.2021 на суму 226 562 607, 61 грн, №БР/21/02-№0425 від 28.02.2021 на суму 80 755 227, 25 грн, №БР/21/03-№0425 від 31.03.2021 на суму 86 631 596, 77 грн.
За твердженнями позивача, відповідач здійснив оплату за продану у спірний період балансуючу електричну енергію частково, з порушенням строків оплати, встановлених договором, що власне і обумовило виникнення спору між сторонами. 
Суд першої інстанції враховуючи положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, керуючись принципами розумності та справедливості, дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження в частині стягнення основного боргу в розмірі 77 326 448, 18 грн та часткового задоволення заявлених позовних вимог.
Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в межах доводів апеляційної скарги, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для закриття провадження в частині стягнення основного боргу в розмірі 77 326 448, 18 грн та часткового задоволення заявлених позовних вимог, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.
Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. (ч. 2 ст. 509 ЦК України)
За приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. 
Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 2 ст.68 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що виробники зобов`язані надавати послуги з балансування в обсягах та випадках, визначених цим Законом та правилами ринку. Надавати послуги з балансування мають право також споживачі у порядку, визначеному правилами ринку.
Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою №307 від 14.03.2018 затверджено Правила ринку.
Так, згідно положень п.п. 4.2.1-4.2.3 Правил ринку для надання послуг з балансування учасник ринку повинен подати ОСП заяву щодо приєднання до договору про надання послуг з балансування, типова форма якого наведена в додатку 7 до цих Правил, та включення до реєстру ППБ (надалі - заява). Форма заяви оприлюднюється ОСП на власному офіційному вебсайті. ОСП розглядає таку заяву та не пізніше ніж через 5 робочих днів з дати її отримання інформує заявника щодо повноти та коректності наданої інформації. У випадку надання неповної та/або недостовірної інформації ОСП повідомляє про це учасника ринку, який у свою чергу повинен надати необхідну інформацію протягом 14 календарних днів з дати отримання повідомлення. Якщо учасник ринку не надав необхідну інформацію протягом визначеного строку, заява не розглядається. Протягом 10 робочих днів з дати отримання повної та коректної інформації ОСП (у ролі АР) вносить заявника до реєстру ППБ і надає доступ до електронної платформи.
Участь у балансуючому ринку обов`язкова для всіх ППБ, які управляють одиницями відпуску, крім ППБ, в обсягах усієї їхньої залишкової доступної потужності для забезпечення балансуючої електричної енергії на завантаження та розвантаження незалежно від факту продажу (непродажу) будь-якого типу резерву (п. 4.2.4 Правил ринку).
У відповідності до п. 7.7.4 Правил ринку оплата платіжного документа з банківського рахунку АР на банківський рахунок учасника ринку здійснюється протягом чотирьох робочих днів з дати направлення рахунка.
Як зазначалось вище, Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (найменування змінено на Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго") приєднано Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" до умов договору про участь у балансуючому ринку та долучено до реєстру постачальників послуг з балансування (ідентифікатор договору №0425-04013, дата акцептування 27.05.2019), що підтверджується повідомленням за від 27.05.2019 за вих.№.01/18996.
Матеріалами справи встановлено, що на підставі укладеного між сторонами Договору у період з серпня 2020 року по березень 2021 року позивачем поставлено, а відповідачем прийнято балансуючу електричну енергію на загальну суму 1 105 683 339, 00 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами купівлі-продажу балансуючої електричної енергії, копії яких наявні в матеріалах справи. Жодних зауважень щодо цих актів відповідачем не висловлено.
Відповідно до п. 4.3 Договору ОСП здійснює остаточний розрахунок з ППБ протягом 7 робочих днів після підписання сторонами акту або з дати направлення його ППБ на адресу ОСП (у випадку непідписання та/або ненаправлення акту, та/або мотивованих зауважень до нього у п`ятиденний строк) за умови реєстрації ППБ податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до вимог ст.201 Податкового кодексу України шляхом перерахування на поточний рахунок ППБ грошових коштів в обсязі, що відповідає фактичній вартості наданих послуг з балансування.
Проте, як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідач свої зобов`язання за цим договором належним чином не виконував, здійснював оплату за продану балансуючу електричну енергію частково, з порушенням строків, встановлених договором, внаслідок чого у Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" утворилась заборгованість.
За твердженням позивача, станом на день складання позовної заяви (20.04.2021) у відповідача перед позивачем існувала заборгованість з оплати поставленої балансуючої електричної енергії у розмірі 664 427 883, 64 грн.
Разом із тим, наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями відповідача підтверджено, що станом на день звернення позивача до суду з позовом - заборгованість відповідача перед позивачем складала 657 657 328, 57 грн, а отже позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 6 770 555, 07 грн основного боргу правомірно місцевий господарський суд визнав необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
Також з матеріалів справи вбачається, що після звернення позивача з позовом до суду відповідачем було частково сплачено на користь позивача основного боргу, у розмірі 77 32 648, 18 грн, що підтверджується реєстрами перерахувань та платіжними дорученнями відповідача.
Пунктом 2 ч. 1 ст.231 ГПК України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акту державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.
За таких обставин, враховуючи оплату відповідачем після звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом частини суми основного боргу у загальному розмірі 77 326 448, 18 грн, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо наявності підстав для закриття провадження у справі №910/6636/21 в частині зазначених позовних вимог у зв`язку з відсутністю предмету спору між сторонами.
Решта суми основного боргу в розмірі 580 330 880, 39 грн відповідачем не була погашена на момент розгляду справи в суді першої інстанції по суті спору, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині обгрунтовано задоволено.
Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необгрунтованості доводів відповідача про відсутність вини останнього у простроченні виконання своїх зобов`язань з посиланням на те, що Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" оплачує придбану балансуючу електричну енергію з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання оператора системи передачі, у зв`язку з чим оплата здійснюється після надходження коштів на цей рахунок від інших учасників балансуючого ринку, з огляду на таке.
Частиною 1 ст.614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч.2 ст.614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на ринку електричної енергії, між учасниками цього ринку здійснюються в грошовій формі відповідно до укладених договорів у порядку, визначеному цим Законом, правилами ринку, правилами ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку.
Умовами укладеного між сторонами правочину передбачено, що ОСП здійснює остаточний розрахунок з ППБ протягом 7 робочих днів після підписання сторонами акту або з дати направлення його ППБ на адресу ОСП (у випадку непідписання та/або ненаправлення акту, та/або мотивованих зауважень до нього у п`ятиденний строк) за умови реєстрації ППБ податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до вимог ст.201 Податкового кодексу України шляхом перерахування на поточний рахунок ППБ грошових коштів в обсязі, що відповідає фактичній вартості наданих послуг з балансування.
При цьому, положення договору не містять будь-яких застережень щодо використання відповідачем поточного рахунку зі спеціальним режимом використання, та відповідно умови про розрахунок за продану електричну енергію лише з такого рахунку.
Згідно ч. 4 ст. 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальники послуг з балансування та сторони, відповідальні за баланс, в яких виникли зобов`язання перед оператором системи передачі в результаті діяльності на балансуючому ринку, вносять плату за електричну енергію виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання оператора системи передачі в уповноважених банках.
Кошти з поточного рахунку із спеціальним режимом використання оператора системи передачі перераховуються відповідно до правил ринку на:
1) поточні рахунки постачальників послуг з балансування та сторін, відповідальних за баланс, крім електропостачальників;
2) поточні рахунки із спеціальним режимом використання електропостачальників;
3) поточний рахунок оператора системи передачі.
З метою здійснення розрахунків з постачальниками послуг з балансування під час врегулювання системних обмежень оператор системи передачі може вносити на свій поточний рахунок із спеціальним режимом використання кошти з власного поточного рахунка.
З наведеної статті закону вбачається, що її зміст не містить імперативної заборони щодо розрахунку відповідача з постачальником електричної енергії (позивачем) тільки грошовими коштами, які надходять від інших учасників балансуючого ринку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, навпаки, передбачено можливість відповідача для належного виконання грошових зобов`язань, вносити грошові кошти з інших власних рахунків на рахунок зі спеціальним режимом використання.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором, позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 9 420 491, 19 грн, інфляційних втрат у розмірі 35 263 103, 27 грн та 3% річних у розмірі 7 742 869, 46 грн за загальний період прострочення з 10.09.2020 по 20.04.2021.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідач обов`язку по сплаті коштів у визначений договором строк не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 ЦК України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 ЦК України), а відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
При цьому, за висновками суду, оскільки матеріалами справи підтверджується факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленої позивачем на виконання умов договору балансуючої електричної енергії, у позивача виникло право на нарахування 3% річних та інфляційних втрат у відповідності до приписів ст. 625 ЦК України.
За результатами здійсненої перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення інфляційних втрат судом апеляційної інстанції встановлено, що їх розмір відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства і є арифметично вірним, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 35 263 103, 27 грн за загальний період прострочення з 10.09.2020 по 20.04.2021 правомірно визнано судом першої інстанції обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню в цій частині.
Водночас, здійснивши перерахунок 3% річних, із врахуванням положень договору щодо здійснення оплати та платіжних доручень відповідача, їх дат та сум, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення вимог в цій частині, а саме на суму 7 704 434, 51 грн.
Відповідно до ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з ч. 1 та 3 ст. 549 ЦК України неустойкою  (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 3.3 Договору визначено, що споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,5% від суми боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) за кожний день, до моменту його повного погашення, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України.
В п. 7.1 Договору сторони погодили, що у разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,01% за кожний день прострочення від суми простроченого платежу, але не більше розміру облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Із врахуванням положень Договору щодо здійснення оплати та платіжних доручень відповідача, їх дат та сум, вірним є розмір пені на суму 9 397 602, 15 грн, про що правильно зазначено судом першої інстанції, а отже позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню частково.
Водночас, судом першої інстанції обгрунтовано не прийнято до уваги заперечення відповідача щодо невірного визначення початку періоду нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат з посиланням на те, що акти купівлі-продажу балансуючої електричної енергії були підписані відповідачем в інші дати, ніж зазначені у цих актах.
Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, так, як і не надано суду контррозрахунку заявлених до стягнення позивачем сум пені, 3% річних та інфляційних втрат. Наданий відповідачем журнал реєстрації вихідної документації для актів купівлі-продажу електричної енергії не свідчить про підписання сторонами актів в інші дати, ніж в них зазначені.
За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що обґрунтованими до стягнення є суми: пені у розмірі 9 397 602, 15 грн, 3% річних у розмірі 7 704 434, 51 грн та інфляційних втрат у розмірі 35 263 103, 27 грн.
Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки на 99%, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Положенням ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 №6-100цс14.
Статтею 546 ЦК України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).
Як зазначалось вище, приписами частини 1 статті 230 ГК України визначено, що неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.
Відтак застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.
Оцінюючи наявні матеріали справи, доводи відповідача, колегія суддів зазначає, що відповідач не надав суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України на підтвердження наявності скрутного майнового становища, поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, а тому доводи відповідача про зменшення розміру пені на 99% є необґрунтованими, відповідне клопотання задоволенню не підлягає.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновки місцевого суду про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам.
Вирішуючи спір у даній справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах. Доводи апеляційної скарги не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути  належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати  обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/6636/21 прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" - без задоволення.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються, відповідно на скаржника.
Керуючись ст.ст. 255, 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/6636/21 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/6636/21 залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго".
4. Матеріали справи №910/6636/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення, відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 06.12.2021. 

Головуючий суддя                                                            Л.П. Зубець 

Судді                                                                                С.О. Алданова

                                                                                А.І. Мартюк