ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

23 листопада 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №591/6357/19 
Номер провадження 22-ц/816/1424/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Собини О. І. 

сторони справи: 
позивач - Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради,
відповідач - ОСОБА_1 ,
третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 01.07.2021 в складі судді Придатка В.М., ухваленого в м. Кролевець, 

                                                                в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року представник Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради (далі - Департамент) звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту виплачену суму державної тимчасової  допомоги дітям  в розмірі 69056,77 грн та сплачений судовий збір в розмірі 1921 грн.
Позов мотивований тим, що відповідно до п. 2 «Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання (перебування) їх невідоме», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 № 189 (далі - Порядок), тимчасова допомога призначається у разі, коли рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується у зв`язку з ухиленням від сплати аліментів або відсутністю у боржника коштів та іншого майна, на які за законом може бути звернено стягнення. Згідно з пунктом 3 Порядку тимчасова допомога призначається дитині віком до 18 років. Відповідно до виконавчого листа від 21.12.2007 № 2-4262 2007 р. та довідок відділу державної виконавчої служби від 24.06.2010, 30.06.2011, 06.12.2011, 25.06.2012, 03.12.2012, 03.06.2013, 02.12.2013, 23.06.2014, 01.12.2014, 15.06.2015, 01.12.2015, 02.07.2016, 05.12.2016, 19.06.2017 рішення суду про стягнення аліментів з ОСОБА_1 не виконувалося у зв`язку з ухиленням останнього від сплати аліментів. 
На підставі вказаного та заяв колишньої дружини відповідача ОСОБА_2 від 24.06.2010, 21.12.2010, 30.06.2011, 08.12.2011, 26.06.2012, 06.12.2012, 03.06.2013, 03.12.2013, 17.06.2014, 05.12.2014, 05.06.2015, 02.12.2015, 30.06.2016, 05.12.2016, 20.06.2017 і відповідних документів, поданих до департаменту, останній була призначена тимчасова державна допомога на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісяця з 01.06.2010 по 30.11.2017. Протягом вказаного періоду виплачена допомога на загальну суму 69056,77 грн. У квітні 2019 року з`ясовано, що ОСОБА_1 почав сплачувати аліменти з грудня 2018 року. Відповідно до ч. 10 ст. 181 СК України сума наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягає стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку.
Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 01.07.2021 позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради суму тимчасової державної допомоги в розмірі 14148 грн та судовий збір у сумі 393,58 грн. У решті позовних вимог відмовлено, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.
Стягнуто з Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради на користь ОСОБА_1 4309,76 грн судових витрат
Задовольняючи частково, суд першої інстанції виходив з того, що з ОСОБА_1 на користь департаменту підлягає стягненню сума сплаченої тимчасової допомоги в межах строку позовної давності, про застосування якої в суді першої інстанції заявив відповідач, так як позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів щодо поважності причин пропуску звернення до суду з вказаним позовом.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне встановлення судом фактичних обставин справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить частково скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції безпідставно застосував строки позовної давності, оскільки не враховано момент з якого було порушено права департаменту на відшкодування наданої  тимчасової допомоги. На думку відповідача, строк позовної давності починається з квітня 2019 року, з часу коли департамент на підставі документів поданих ОСОБА_2 встановив обставини про можливість батька утримувати свою дитину.
Звертає увагу представник департаменту на те, що період виплати допомоги не впливає на строк позовної давності, оскільки право на звернення до суду виникло з моменту, коли були підстави для припинення виплати тимчасової допомоги.
Вказує представник департаменту й про те, що відповідач ОСОБА_1 на виконання попереднього заочного рішення за цим позовом в повному обсязі повернув суму виплаченої тимчасової допомоги та судовий збір, а отже фактично визнав позов.
Не погоджується представник й з рішенням суду в частині стягнення з департаменту судових витрат, оскільки судом не враховано критеріїв реальності адвокатських витрат, принципу співмірності та складності категорії справи. При цьому, звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть тягнути за собою обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду  - без змін. Вказує, що судом постановлене законне та обґрунтоване рішення, тому підстав для його скасування немає, оскільки суд дійшов правильних висновків про застосування строків позовної давності та наявності підстав для стягнення судових витрат. При цьому, звертає увагу на те, що виконання попереднього заочного рішення не свідчить про визнання відповідачем позову, оскільки такі дії були пов`язані з обмеженням пов`язаним з виїздом ОСОБА_1 за кордон, а те, що він не визнає позов в повному обсязі підтверджується оскарженням заочного рішення у передбаченому законом порядку.
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 10.06.2020 року позов Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради задоволено і стягнуто  з ОСОБА_1   суму тимчасової державної допомоги в розмірі 69056грн. та судові витрати в розмірі 1921 грн.
За заявою ОСОБА_1 заочне рішення  від 10.06.2019р. ухвалою Зарічного районного суду м.Суми від 09.11.2020р.  скасовано і призначено до розгляду.
23.11.2020 року  справу передано до Кролевецького районного суду Сумської області для розгляду за підсудністю.
Матеріалами справи  доведено, що  підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 грудня 2007 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 400 грн. щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи  стягнення з 22 жовтня 2007 року (т. 1 а.с. 11).
Згідно з довідок, виданих ВДВС від 24.06.2010, 30.06.2011, 06.12.2011, 25.06.2012, 03.12.2012, 03.06.2013, 02.12.2013, 23.06.2014, 01.12.2014, 15.06.2015, 01.12.2015,02.07.2016, 05.12.2016, 19.06.2017 рішення суду про стягнення аліментів не виконувалось у зв`язку з ухиленням відповідача від сплати аліментів (т. 1 а.с.14, 23, 31, 34, 37, 40, 46, 48, 51, 56, 59, 61, 63).
Рішенням Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради ОСОБА_2 було призначено та сплачено  державну тимчасову допомогу на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько яких ухиляється від сплати аліментів, щомісячно з 01.06.2010 по 30.11.2017.
У квітні 2019 року позивачем з`ясовано,  що ОСОБА_1 почав сплачувати аліменти з грудня 2018 року і розпорядженням Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради здійснено розрахунок призначеної та виплаченої тимчасової державної допомоги ОСОБА_2 з 01.06.2010 по 30.11.2017 на загальну суму 69056,77 грн (т. 1 а.с. 64).
09.10.2019  Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради звернувся до суду з позовом про стягнення вказаної суми тимчасової допомоги, в межах позовної давності. 
Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначений статтею 180 СК України.
Згідно з частиною восьмою статті 181 СК України якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім`ї, у якій виховується дитина. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Частиною 10 ст. 181 СК України передбачено, що суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку.
Механізм надання вказаної тимчасової допомоги визначений «Порядком призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання (перебування) їх невідоме», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 № 189.
Відповідно до пункту 12 вказаного Порядку, якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків, виявлено, що один з батьків може утримувати дитину або місце проживання (перебування) одного з батьків встановлено, у зв`язку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання дитини, орган соціального захисту населення звертається до суду із заявою про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги. Стягнуті кошти зараховуються до державного бюджету.
Перевіряючи висновки суду в частині застосування судом строків позовної давності колегія суддів виходить з наступного.
Так, відповідно до положень ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Наслідки спливу позовної давності визначені статтею 267 ЦК України.
Суд першої інстанції застосовуючи до спірних правовідносин строки позовної давності виходив з того, що на користь департаменту з відповідача підлягає стягненню сума сплаченої державної тимчасової допомоги в межах трирічного строку позовної давності, про застосування якої в суді першої інстанції заявив відповідач.
У той же час колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки такі  висновки не відповідають обставинам справи і судом неправильно застосовані норми матеріального права (ст. ст. 256, 257, 261 та 267 ЦК України), що відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення  з ухваленням нового рішення. 
Як уже зазначалося, триваюче невиконання відповідачем ОСОБА_1 судового рішення по сплаті аліментів на утримання дітей було підставою для виплати відповідно до вищевказаного Порядку третій особі - ОСОБА_2 , щомісячної тимчасової державної допомоги починаючи з 01.06.2010 по 30.11.2017 на загальну суму 69056,77 грн.
Підставою для припинення виплати тимчасової державної допомоги третій особі - ОСОБА_2 стало те, що відповідач ОСОБА_1 з грудня 2018 року почав виконувати судове рішення, а саме сплачувати аліменти на утримання своїх дітей на виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів.
За таких обставин, з огляду на положення ст. 261 ЦК України, саме з часу коли  позивач дізнався про виконання відповідачем свого обов`язку сплачувати аліменти,  це  стало причиною  припинення виплати державної тимчасової  допомоги і має рахуватись строк позовної давності так, як саме з цього часу департамент міг і повинен був дізнатися про порушення свого права, яке відповідно до п. 12 вказаного Порядку має бути поновлено шляхом звернення до суду з позовом про стягнення вже виплаченої суми державної допомоги.
Колегія враховує, що виплата щомісячної державної тимчасової допомоги третій особі - ОСОБА_2 була припинена 30.11.2017, а з позовом департамент звернувся до суду 09.10.2019, тобто в межах трьох років позовної давності, тому відсутні підстави  для відмови  у позові за таких обставин. 
Крім того, безперервна виплата такої державної допомоги за вказаний період була пов`язана з триваючою бездіяльністю відповідача щодо невиконання судового рішення по сплаті аліментів на утримання дітей.
При цьому, колегія суддів відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» врахувавши висновки суду касаційної інстанції (постанови Верховного Суду від 01.08.2018 у справі №639/1384/17 та від 29.08.2019 у справі №130/1881/16-ц) щодо застосування норм права пов`язаних з застосуванням строків давності, приходить до висновку, що в даному конкретному випадку суспільні відносини мають інший характер, а тому норми права мають застосовуватись по іншому.
Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню.
Проте, як зазначає позивач на час ухвалення оскарженого рішення  відповідачем 05.10.2020 року на виконання заочного рішення суду від 10.06.2020р. вже  була у повному обсязі сплачена сума  державної допомоги в розмірі  69056,77грн.та понесені витрати  по оплаті  судового збору за подання позову в розмірі 1921 грн,  які  державним виконавцем  перераховані Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради.
Оскільки виконання  грошового зобов`язання відповідачем відбулось після скасування 09.11.2020 року заочного рішення, але до ухвалення оскарженого рішення від 01.07.2021року,  стягуючи  з відповідача  судовим рішенням зменшену   виплачену суму державної соціальної допомоги дітям, місцевий суд допустив подвійне притягнення відповідача  до цивільної відповідальності, передбаченої  ч.10 ст. 181 СК України, бо  повинен був відмовити у позові через  повне погашення відповідачем грошового зобов`язання перед державою до ухвалення судом рішення.
З урахуванням викладеного позов не підлягає задоволенню. 
Відповідно до  ст. 141 ЦПК України, оскільки спір  виник внаслідок неправильних дій  відповідача, апеляційний  суд   скасовуючи оскаржене рішення суду першої інстанції  через неправильне застосування норм  матеріального права,  відмовляє у позові з підстав погашення відповідачем грошового зобов`язання перед державою і покладає на нього усі  судові витрати понесені позивачем за подання позову та апеляційної скарги, а також понесені ним витрати на правову допомогу. Однак, через відшкодування відповідачем  витрат по оплаті судового збору за подання позову до суду першої інстанції у розмірі 1921 грн, з нього на користь позивач апеляційний суд стягує фактично понесені витрати за апеляційний перегляд справи в сумі 2880грн. 
У зв`язку з тим, що справа згідно п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а), г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд

                                                           п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради задовольнити частково.
Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 01.07.2021 скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити  у задоволенні  вимоги Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради про стягнення державної тимчасової  допомоги дітям, батьки яких ухиляються  від сплати аліментів у зв`язку із  погашенням ОСОБА_1 грошового зобов`язання перед державою у повному обсязі. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради судовий збір у сумі 2880 грн за  апеляційний перегляд справи. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий -                                                                                             С.С. Ткачук

Судді:                                                                                                          В.І.Криворотенко

                                                                                                                     О.І.Собина