Постанова 
Іменем України 
4 листопада 2021року
м. Київ
Справа № 738/1673/20
Провадження №  51-4204 км 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого –                                  ОСОБА_1 ,
суддів:                                              ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
при секретарі                                    ОСОБА_4 , 
за участю прокурора                         ОСОБА_5 , 
в режимі
відеоконференції:
засудженого                                     ОСОБА_6 , 
захисника                                         ОСОБА_7 ,
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за                   № 12020270170000401 за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Куковичі Менського району Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Чернігівського апеляційного суду від 31 травня 2021 року щодо нього.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком  Менського районного суду Чернігівської області від 10 лютого 2021 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК Українита призначено йому покарання з урахуванням ч. 1 статті 69 КК України, 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі статті 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 3 роки та покладено обов`язки, передбачені статтею 76 КК України.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 зараховано строк попереднього ув`язнення з 30 вересня 2020 року по 2 жовтня 2020 року включно у строк покарання у виді позбавлення волі.
Вирішено питання про речові докази, процесуальні витрати та скасовано арешт у кримінальному провадженні 
Вироком Чернігівського апеляційного суду від 31 травня 2021 року вирок Менського районного суду Чернігівської області від 10 лютого 2021 року щодо ОСОБА_6 скасовано в частині призначення покарання та засуджено ОСОБА_6 за ч. 2                    ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання та зараховано у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 30 вересня 2020 року по 2 жовтня 2020 року включно.
В решті вирок залишено без змін.
За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він у вересні 2020 року, точний час органом досудового розслідування не встановлено, на околиці села Куковичі Менського району Чернігівської області зірвав рослини роду «Коноплі», чим вчинив придбання наркотичного засобу, переніс їх за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , де указані рослини коноплі висушив, подрібнив, чим виготовив наркотичний засіб, та зберігав його з метою збуту.
У подальшому, 28 вересня 2020 року, приблизно о 16 год. 16 хв., ОСОБА_6 , всупереч Закону України від 15 лютого 1995 року №62/95-ВР «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» (в редакції Закону України від 04 липня 2013 року №406-VII) з корисливих мотивів, переслідуючи злочинний намір, спрямований на незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу – канабісу, включеного до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів таблиці I списку №1 «Особливо небезпечні наркотичні засоби, обіг яких заборонено», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року №770, знаходячись по вулиці в селі Куковичі Менського району Чернігівської області, у ході оперативної закупки, яку здійснював в якості покупця ОСОБА_8 , умисно, незаконно збув останньому особливо небезпечний наркотичний засіб – канабіс масою 137,2 г, за що отримав від ОСОБА_8 в якості оплати грошові кошти в сумі          7500 гривень, які раніше були оглянуті та передані останньому працівниками поліції для здійснення оперативної закупки.
У той же день о 16 год. 45 хв. після проведення оперативної закупки, ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні Менського ВП ГУНП в Чернігівській області по вулиці Героїв АТО, 8 в місті Мена Чернігівської області, добровільно видав працівникам поліції придбану у ОСОБА_6 наркотичну речовину, яка згідно з висновком експертизи №956 (х) від 30 вересня 2020 року є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, – канабісом, масою в перерахунку на висушену речовину 137,2 г.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 30 вересня 2020 року, приблизно о                16 год.  18 хв. ОСОБА_6 , всупереч Закону України від 15 лютого 1995 року №62/95-ВР «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» (в редакції Закону України від 04 липня 2013 року №406-VII) з корисливих мотивів, знаходячись на околиці села Куковичі Менського району Чернігівської області, у ході оперативної закупки, яку здійснював в якості покупця ОСОБА_8 , умисно, незаконно, повторно збув останньому особливо небезпечний наркотичний засіб – канабіс масою 133,6 г, за що отримав від ОСОБА_8 в якості оплати грошові кошти в сумі 7500 гривень, які раніше оглянуті та передані останньому працівниками поліції для здійснення оперативної закупки.
У той же день о 16 год. 40 хв. після проведення оперативної закупки ОСОБА_8 , на в`їзді в село Куковичі Менського району Чернігівської області, добровільно видав працівникам поліції придбану у ОСОБА_6 наркотичну речовину, яка згідно з висновком експертизи №981 (х) від 2 жовтня 2020 року є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, – канабісом, масою в перерахунку на висушену речовину 133,6 г.
На підставі ухвали слідчого судді Менського районного суду Чернігівської області від 29 вересня 2020 року працівниками поліції Менського ВП ГУНП в Чернігівській області 30 вересня 2020 року проведено обшук в господарстві за місцем проживання ОСОБА_6 , під час якого виявлено та вилучено, згідно з висновком експертизи, особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено – канабіс, масою в перерахунку на висушену речовину 1,003г, 0,444 г, 0,029 г, 10,460 г, 27,954 г, 726,842 г, а загальною масою 766,732 г, який відповідно до таблиці 1 «Невеликі, великі та особливо великі розміри наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України 1 серпня 2000 року №188, є великим розміром.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що призначене апеляційним судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. Зазначає, що визнання ним вини, щире каяття та активне сприяння слідству вказують на можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку. Окрім того, він влаштувався на постійну роботу. Не погоджується із висновком апеляційного суду про те, що дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання, які були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, не є переконливими, які б свідчили про можливість виправлення у разі звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений та захисник підтримали доводи, викладені в касаційній скарзі, просили її задовольнити.
Прокурор вважала касаційну скаргу засудженого необґрунтованою та заперечила проти її задоволення. Вирок апеляційного суду просила залишити без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 433 КПК України касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у тій частині, в якій вони були оскаржені.
Висновок суду про доведеність винуватості  ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація дій за ч. 2 ст. 307 КК України, засудженим у касаційній скарзі не оспорюється.
Доводи касаційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого та неправильне застосування судом апеляційної інстанції закону України про кримінальну відповідальність, на думку Суду, є необґрунтованими, виходячи з нижченаведеного.
Так, відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.
Разом з тим, з огляду на дискреційні повноваження суд також вправі призначити покарання, нижче від мінімальної межі, передбаченої санкцією відповідної статті, або звільнити особу від відбування призначеного покарання з випробуванням за наявності для цього підстав.
Як убачається з вироку апеляційного суду, колегія суддів погодилась із висновком місцевого суду про застосування до ОСОБА_6    положень ст. 69 КК України при призначенні йому покарання за ч.2 ст. 307 КК України. Разом з тим, визнала обґрунтованими посилання прокурора в апеляційній скарзі на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_6    від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, та скасувавши вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, ухвалила новий вирок.
Відповідно до ч. 1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Згідно з ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідності застосування більш суворого покарання; скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Колегія суддів касаційного суду вважає, що цих вимог закону судом апеляційної інстанції дотримано.
Колегія суддів касаційного суду погоджується із доводами, викладеними у вироку апеляційного суду про те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував і не мотивував, зокрема, чому він вважає за можливе досягнення мети виправлення ОСОБА_6 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень за умови призначення покарання без його реального відбування. Так, належним чином не враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів; особу ОСОБА_6 , який є особою працездатного віку, своє матеріальне становище поліпшував за рахунок продажу наркотичних засобів та займався збутом особливо небезпечних наркотичних засобів. А тому, місцевий суд безпідставно дійшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю, колегією суддів апеляційного суду враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, суб`єктивну сторону, яка виражається у формі прямого умислу, що підвищує суспільну небезпеку скоєного, особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та обставини, що його пом`якшують. Таке покарання, на переконання суду, буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
З таким висновком погоджується і суд касаційної інстанції.  Призначене апеляційним судом   ОСОБА_6   покарання відповідає принципу індивідуалізації покарання, відповідно до якого суд, на основі оцінки ряду загальних і спеціальних критеріїв, зазначених у законі, визначив особі, яка вчинила злочин, справедливу міру покарання, спрямовану на досягнення цілей виправлення засудженого.
Обставини, якими обґрунтовує доводи касаційної скарги засуджений, як на підставу для скасування вироку апеляційного суду, вже враховані апеляційним судом при призначенні покарання.Також те, що засуджений влаштувався на постійну роботу, не свідчить про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, оскільки він вчинив тяжкий злочин, який пов`язаний з незаконним обігом наркотичних засобів, що становлять загрозу життю і здоров`ю людей.
З огляду на викладене, підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим через суворість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність Верховний Суд не вбачає.
Істотних порушень норм матеріального та процесуального права, які є безумовними підставами для скасування оскарженого вироку, під час здійснення касаційного провадження не встановлено.
Враховуючи наведене, касаційну скаргу засудженого слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Чернігівського апеляційного суду від 31 травня 2021 року щодо ОСОБА_6  залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого  - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                          ОСОБА_2                                ОСОБА_9