СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 року                                     м. Харків                        Справа № 905/1261/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А. , суддя  Гребенюк Н.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи  апеляційну скаргу відповідача, за вх. №3113 Д/1 на  рішення  господарського суду Донецької області від 02.09.21 (повний текст складено 07.09.21, суддя  Сковородіна О.М.) у справі №905/1261/21 
за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", Донецька область, м.Лиман,
до відповідача  Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", м.Маріуполь, Донецька область,
про  стягнення 36 191, 88 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Донецької області від 02.09.21 у справі №905/1261/21 задоволені позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»  до Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення збору за зберігання вантажу у розмірі 31 864, 20 грн. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча” на користь Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Донецька залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” плату за зберігання вагонами в сумі 31 864, 20 грн.
Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення повністю та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та зазначає зокрема про те, що позивачем до позову не надано наказу залізниці про затримку вагонів та контейнерів з вини вантажовласника, а зі змісту акту загальної форми та акту про затримку вагонів вбачається не затримка вагонів залізницею, а простоювання їх на коліях станції в період з 09:10 год. 22.02.2021 по 11:24 22.02.2021.
Отже вказує, що у зв`язку із тим, що вантажоодержувач звільнив колії станції призначення у добу безоплатного зберігання (23.02.2021), то збір за зберігання вантажу у розмірі 41 796,   84 грн. був відхилений відповідачем, як безпідставний, на його думку.
Згідно  Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової  справи між суддями від 13.10.21 справу було передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя  Склярук О.І., суддя Гетьмана Р.А., суддя Сгара Е.В.
Розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, відповідно до статті 262 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія дійшла висновку про відкриття апеляційного провадження у справі.
Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали від учасників справи не надійшло.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.10.21 було відкрите апеляційне провадження у справі № 905/1261/21. Запропоновано учасникам справи  подати до суду відзив на апеляційну скаргу. Ухвалено розглядати справу  в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Позивачем у встановлений судом процесуальний строк було надано відзив та додаткові пояснення на апеляційну скаргу у якому заявник наголошує на тому, що оскаржуване рішення законне, а твердження скаржника є надуманими та безпідставними.
Згідно  Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової  справи між суддями у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Сгари Е.В. справу було передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя  Склярук О.І., суддя Гетьмана Р.А., суддя Гребенюк Н.В.
Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Стаття 270 ГПК України встановлює, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 Господарського процесуального кодексу України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.02.2017 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця», яке змінило найменування на Акціонерне товариство «Українська залізниця» (Залізниця, позивач) та Приватним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (Власник колії, відповідач) укладений договір (з додатковими угодами до нього від 22.05.2018, від 17.07.2018, від 19.11.2019) № 1/28 (далі – Договір) про експлуатацію залізничної під`їзної колії Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» при станції Маріуполь-Сортувальний та станції Асланове регіональної філії «Донецька залізниця» (у редакції додаткової угоди від 17.07.2018).
Строк дії договору про експлуатацію колії -  до 31.12.2021 включно (п. 19 Договору в редакції додаткової угоди від 29.10.2020).
Заявою від 30.06.2020 ПрАТ «ММК ім. Ілліча» приєдналося до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 00191129/2020-0001. 
Відповідно до п. 1 Договору (у редакції Додаткової угоди від 17.07.2018), згідно зі Статутом залізниць України, правилами перевезення вантажів і на умовах цього договору, експлуатується під`їзна колія, яка належить власнику і примикає, зокрема, до станції Сартана ІІ власника колії до станції Маріуполь-Сортувальний стрілкою № 4 залізниці до колії насуву на непарну гірку власника колії; стрілкою № 18 залізниці до колії розпуску на парну гірку залізниці; стрілкою № 103 залізниці до колії № 30 станції Маріуполь-Сортувальний залізниці і стрілкою № 2 до парної горловини парка прибуття станції Маріуполь-Сортувальний залізниці. Під`їзна колія обслуговується локомотивом власника колії.
Вагони для під`їзної колії подаються локомотивом залізниці (п. 5 Договору).
У п.3 Договору зазначено, що рух поїздів на під`їзній колії здійснюється з додержанням Правил технічної експлуатації залізниць України (ПТЕ), Інструкції з сигналізації залізниць України, Інструкції з руху поїздів та маневрової роботи на залізницях України. Приймання та відправлення поїздів виконується на станціях Маріуполь - Сортувальний Залізниці та Рудна Власника колії.
Відповідно до п. 5 Договору (в редакції додаткової угоди від 17.07.2018), придатність вагонів під навантаження у технічному стані (в т.ч. під подвійні операції), що прибули на станцію Маріуполь-Сортувальний та Рудна встановлюється робітниками Залізниці під час огляду вагонів на здавальних коліях з визначенням їх придатності записом у журналі              ф.ВУ-15. 
Згідно з абз. 2 п. 6 Договору (в редакції Додаткової угоди від 17.07.2018) вагони, які здані власнику колії забираються власником колії з передавальних колій станції Маріуполь-Сортувальний Залізниці впродовж 4-х годин після закінчення передавальних операцій.
За умовами п. 14 Договору  Власник колії сплачує Залізниці плату, зокрема, за: 
б) користування вагонами (контейнерами), згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами та Тарифного керівництва № 1; 
в) інші збори і плати згідно з Статутом залізниць, Правил перевезень вантажів, Тарифного керівництва № 1. Збори і плати вносяться залізниці згідно діючому законодавству. 
Згідно з п. 15 Договору (в редакції Додаткової угоди від 17.07.2018), при переданні на під`їзну колію несправних власних вагонів або контейнерів, що належать підприємствам або власності перевізника Залізниця складає відповідний акт загальної форми ГУ-23 та при поверненні даних вагонів у порожньому стані на передавальні колії складається ф.ВУ-23М та дається повідомлення до Автоматизованої Системи УЗ.
22.02.2021 о 09 год. 10 хв. на станцію Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці зі станції формування - Волноваха Донецької залізниці прибув потяг № 3145 (зі станції формування - Волноваха, де було сформовано натурний лист поїзда, вагони були відправлені до станції призначення у поїзді № 3501; на шляху прямування номер поїзду було змінено і на станцію призначення - Маріуполь-Сортувальний вагони прибули у складі поїзду під  № 3145, що підтверджується календарним штемпелем станції призначення Маріуполь-Сортувальний із вказівкою номеру поїзда № 3145)  у складі якого знаходилось 56 вагонів з яких: 15 – з контейнерами, 1 – обкотиші залізорудні, 1 – сіль, 2 порожніх вагони,4 – ферромплави, 1 – провідники.  
Факт подачі позивачем спірних вагонів потягу № 3145 на 2 колію станції Маріуполь-Сортувальний та прийняття їх відповідачем не заперечується і підтверджений пам`ятками форми ГУ-45 № 567 та № 580 про подавання вагонів, відповідно до яких передача 56 вагонів відбулась без зауважень щодо їх технічного стану. 
Згідно з вищевказаними пам`ятками час передачі 55 спірних вагонів Залізницею та їх прийняття відповідачем – 22.02.2021 об 11 год. 24 хв.; 1 спірного вагону – 23.02.2021 о 12 год.03 хв. 
Враховуючи умови п. 6 Договору (редакції Додаткової угоди від 17.07.2018)  відповідач повинен був забрати спірні вагони з колії станції Маріуполь-Сортувальний своїм локомотивом протягом 4-х годин після закінчення передавальних операцій. Оскільки згідно з  пам`ятками про подавання вагонів № 567 та № 580 приймально-здавальні операції були здійснені 22.02.2021 об 11 год. 24 хв.(55 вагонів) та 23.02.2021 о 12 год. 03 хв. (1 вагон), то комбінат повинен був забрати спірні вагони не пізніше 22.02.2021 о 15 год. 24 хв. та 23.02.2021 о 16 год. 03 хв. відповідно. 
Згідно з Актом про затримку вагонів форми ГУ-23 № 1-39 від 23.02.2021, який фіксує факт простою, потяг у кількості 56 вагонів прибраний з 2 колії парка прибуття станції Маріуполь-Сортувальний частинами: 30 вагонів -  23.02.2021 о 17 год. 30 хв., 26 вагонів - 23.02.2021 о 22 год. 00 хв. 
У зв`язку з викладеними обставинами, відповідно до розрахунку суми платежеві, який надається позивачем, з урахуванням  заяви позивача про зменшення позовних вимог в частині вимог щодо сплати відповідачем плати за користування вагонами, відповідачу був нарахований  збір за зберігання вантажу:
55 вагонів з вантажем (загальна вартість нетто поїзду 2193 тонн) з урахуванням ПДВ -  31    821, 36 грн.;
2 власних вагони з урахуванням ПДВ - 42, 84 грн.
Збір за зберігання вантажу нарахований позивачем відповідно до накопичувальної картки № 10030297 від 10.03.2021 у розмірі 26     553, 50 грн. (без урахування ПДВ), яка пред`явлена позивачем для підписання і оплати. Представник відповідача накопичувальну картку підписав із зауваженнями щодо відхилення вказаних нарахувань через їх розгляд у претензійному порядку.
08.04.2021 позивач звернувся з Претензією №-М Дон Філія-2007/1423 до ПрАТ «ММК ім. Ілліча» з вимогою про сплату грошових коштів у сумі 36    191,88 грн. (з урахуванням ПДВ), що складаються з плати за користування вагонами та плати за зберігання вантажу.
У Відповіді на претензію № 94/413 від 23.04.2021 відповідач наголошує на тому, що сума збору за зберігання вантажу відхиляється у зв`язку з тим, що вантажоодержувач звільнив колії станції призначення у добу безоплатного зберігання. В той же час, відповідач не заперечує проти сплати  додаткових зборів у розмірі 4    327, 68 грн. (з урахуванням ПДВ) – плата за користування вагонами.  
У зв`язку з викладеними обставинами, позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу. 
Відтак як вже було вірно  встановлено судом першої інстанції, підставою виникнення спору між сторонами стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу.
Крім того надалі  позивач зменшив позовні вимоги, у строки встановлені п. 2 ч. 2 ст.46 ГПК України,  у зв`язку з помилковим нарахування плати за користування вагонами у сумі 4 327, 68 грн. 

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновками господарського суду з огляду на наступне.
Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.
З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.
У рішеннях  Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі  Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
За змістом ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) вбачається, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори, що укладаються між суб`єктами цивільних правовідносин, до яких законодавцем віднесено договір перевезення (ст. 908 ЦК України). Загальні умови перевезення визначаються ЦК України, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Водночас, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, правилами, що видаються відповідно до них (ч. 2 ст. 908 ЦК України).
Положеннями ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту та відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами (статутами) та іншими нормативно-правовими актами.
Так, п. 8 Закону України «Про залізничний транспорт» визначено, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом загального користування організується на договірних засадах. Умови та порядок організації перевезень, у тому числі в прямому змішаному сполученні за участю залізничного та інших видів транспорту, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень, схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України.  Правилами перевезень вантажів та Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 затверджений Статут залізниць України (далі – Статут залізниць), який згідно зі ст. 2 визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.
Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у, тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування  (ст. 3 Статуту).
Положеннями ст. 71 Статуту залізниць встановлено, що взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під`їзних колій визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під`їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).
Апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції було надано вірну правову кваліфікацію відносинам які склалися між сторонами по справі.
Тобто, враховуючи вищевикладене, правовідносини з перевезення вантажів залізничним транспортом на підставі договорів про надання послуг перевезення, укладених із суб`єктами господарювання - замовниками, регулюються в порядку, визначеному Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів та іншим галузевим законодавством, що застосовується під час надання залізницею послуг з перевезення.
Як зазначалось вище,  22.02.2021 о 09 год. 10 хв. на станцію Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці зі станції формування - Волноваха Донецької залізниці прибув потяг №3145. Час передачі 55 спірних вагонів Залізницею та їх прийняття відповідачем – 22.02.2021 об 11 год. 24 хв.; 1 спірного вагону – 23.02.2021 о 12 год. 03 хв.  Потяг у кількості 56 вагонів був прибраний з 2 колії парка прибуття станції Маріуполь-Сортувальний частинами: 30 вагонів -  23.02.2021 о 17 год. 30 хв., 26 вагонів - 23.02.2021 о 22 год. 00 хв. 
          Позивачем при обчисленні строку безоплатного зберігання вантажу, з посиланням на п. 8 Правил зберігання вантажів, відповідно до якого термін безоплатного зберігання обчислюється при затримці    з моменту затримки, здійснено нарахування збору за зберігання вантажу шляхом віднімання від загального часу перебування вагонів на коліях (з моменту затримки) 24-х пільгових годин, а саме:
-    зберігання вантажу у 30-ти вагонах (прибраний з колії 23.02.2021 о 17 год. 30 хв.): 26 год. (час затримки) – 24 год. (доба безоплатного зберігання) = 2 год. (неповна доба зберігання вантажів округляється до повної доби згідно з п. 2.1 гл. 3 Тарифного керівництва № 1) = 1 доба;
-     зберігання вантажу у 25-ти вагонах (прибраний з колії 23.02.2021 о 22 год. 00 хв.): 31 год. (час затримки) – 24 год. (доба безоплатного зберігання) = 7 год. (неповна доба зберігання вантажів округляється до повної доби згідно з п. 2.1 гл. 3 Тарифного керівництва № 1) = 1 доба.
Відповідач не погоджується з позивачем та стверджує, що нарахування збору за зберігання вантажу повинно здійснюватись відповідно до ст. 46 Статуту залізниць, з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. Так, безоплатна доба, за міркуваннями відповідача, почалася з 24  год.00 хв. 22.02.2021 і закінчилась о 24 год.00 хв. годині 23.02.2021. Отже, починаючи з 00 год.00 хв. 24.02.2021 повинен нараховуватись збір за зберігання вантажу.
Виходячи з вищевикладеного, відповідач наголошує, що звільнив колії станції призначення 23.02.2021, тобто у добу безоплатного зберігання. 
Відповідно до п. 46 Статуту залізниць на одержувача покладено обов`язок прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача.      За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.
Відповідно до п. 2 «Збір за зберігання вантажів на місцях загального користування» розділу «Збори за роботи та послуги, пов`язані з перевезенням вантажів» Тарифного керівництва № 1 термін безоплатного зберігання обчислюється згідно з відповідними Правилами. Після закінчення терміну безоплатного зберігання нараховується збір за кожну добу в розмірі 4,00 гривні за одну тонну - при зберіганні вантажів у вагонах, у тому числі у контейнерах - за масу брутто, округлену до повних тон. У всіх випадках неповна доба зберігання вантажів округляється до повної.
Порядок зберігання вантажів та нарахування у зв`язку із цим відповідного збору визначено Правилами зберігання вантажів, затвердженими наказом Мінтранспорту України № 644 від 21.11.2000.
Згідно з пп. 4, 5 вищезазначених Правил  термін  граничного зберігання починається з моменту вивантаження вантажу (контейнера з вагона) засобами залізниці або з моменту подачі вагона під вивантаження засобами одержувача.    Якщо одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені п. 46 Статуту залізниць, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу.
Збір за зберігання вантажів у вагонах    (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо) (п.8 Правил зберігання вантажів).
Також в цьому пункті визначено порядок обчислення терміну безоплатного зберігання, фактично,  в залежності від такого місця або наступних обставин:
- на станції призначення - з 24-ої години дати вивантаження вантажів або з 24-ої  години дати подавання вагонів під вивантаження;
- при переадресуванні - після двох годин з моменту повідомлення про прибуття вантажу; 
- при затримці - з моменту затримки.
Згідно з абз. 2 п. 9 Правил зберігання вантажів факти затримки вантажу засвідчується актом загальної форми. Виходячи з п. 8, 9 Правил зберігання вантажів, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від одержувача (відправника), складається акт загальної форми (форми ГУ-23, який підписується представниками станції і вантажовласника (до яких у тому числі належать вантажовідправники та вантажоодержувачі). В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.
Акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу, і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, у разі затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства (п.3 Правил складання актів).
Таким чином, відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства належним і допустимим доказом на підтвердження факту настання відповідних подій - затримки вагонів на станції є акт загальної форми ГУ-23, що складений згідно з додатком N 6 до Правил користування.
Апеляційний суд зазначає, що відповідач не спростував відомості, зазначені в акті загальної форми № 6-227 від 04.03.2021. 
Відсутність вини відповідача у затримці вагонів останнім належними та допустимими доказами  доведено не було. 

Відповідно до  п. 2.1 глави 2 розділу 3 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356 після закінчення терміну безоплатного зберігання нараховується збір за кожну добу в розмірі 4,0 грн.                                                                              за одну тонну - при зберіганні вантажів у вагонах, у тому числі у контейнерах - за масу брутто, округлену до повних тонн. Збір за зберігання власного (орендованого) рухомого складу на своїх осях (з одиниці), а також за зберігання тварин (з голови) справляється в розмірі 5,9 грн. за добу. У всіх випадках неповна доба зберігання вантажів округляється до повної.
Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що затримка вагонів на станції відбулася у зв`язку з несвоєчасним забиранням вантажу відповідачем. Факт затримки вагонів у встановленому порядку зафіксовано актом про затримку вагонів № 1-39 від 23.02.2021 та актом загальної форми № 6-227 від 04.03.2021, відповідно до якого за затримку вагонів на коліях станції нараховані, зокрема:  збір за зберігання вантажів (2193т. 1 доба) – 26    517,     80 грн, збір за зберігання власного (орендованого) рухомого складу на своїх осях (2 вагона) – 35,70 грн. Зазначена сума була внесена до накопичувальної картки № 10030297 форми          ФДУ-92. 
Апеляційний суд зазначає, що одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. 
Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. 
Проте, у цьому випадку не мало місця вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці та подача вагонів під вивантаження засобами одержувача, а наявна затримка вантажу через його не вивезення зі станції одержувачем власними засобами відповідно до умов договору після оформлення передавальних операцій та підписання сторонами пам`яток про подавання вагонів. 
Саме цей факт став підставою для затримки вантажу, який фактично було передано одержувачу, і який знаходився на коліях станції Маріуполь-сортувальний. 
Перевіривши розрахунок позивача, апеляційним судом встановлено, що він є арифметично правильним, а тому правомірно підлягає задоволенню у заявленому розмірі.
Посилання відповідача у матеріалах апеляційної скарги на відсутність належних доказів є безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача збору за зберігання вантажу у розмірі 31 864, 20 грн. – є обґрунтованими, підтвердженими належними та достатніми доказами, а отже підлягають задоволенню у повному обсязі.
Інші доводи відповідача, що покладені в основу апеляційної скарги проти позовних вимог спростовуються матеріалами справи, відповідачем не надано доказів.
Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про правомірність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а тому і підстав для зміни чи скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Названий Суд також зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження скаржника, викладені в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведених належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі з`ясовані та вірно оцінені обставини у справі і ухвалене ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає.
Відповідно до приписів ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.                

За приписами ст.129 ГПК України судові витрати покладаються на заявника апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України,  апеляційний  суд

ПОСТАНОВИВ:

           1.Апеляційну скаргу ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", на рішення Господарського суду Донецької області від 02.09.21 у справі №905/1261/21 – залишити без задоволення.
           2.Рішення Господарського суду Донецької області від 02.09.21 у справі №905/1261/21 – залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського  процесуального кодексу України.
Головуючий суддя                                                                     О.І. Склярук

Суддя                                                                                           Р.А. Гетьман  

Суддя                                                                                           Н.В. Гребенюк