Справа № 344/15246/18 
Провадження № 22-ц/4808/647/21 
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого (суддя-доповідач)  Максюти І.О.,
суддів:                                           Бойчука І.В., Василишин Л.В.,
секретаря                                       Максимів Ю.В.,
з участю  представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Гори Н.Ю., представника позивача ОСОБА_2 адвоката Павликівської Г.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Юрчак Олег Володимирович, про визнання заповіту недійсним, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Гори Надії Юріївни на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Татаріновою О.А. 15 лютого 2021 року у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якого складено 23 лютого 2021 року,  
                                                в с т а н о в и в: 
У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Юрчак О.В., про визнання заповіту недійсним.
Позовні вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат ОСОБА_3 , 1929 року народження. Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 та майно, яке знаходиться в даній квартирі, зокрема картини, оскільки брат був відомий художник. 
19.07.2018 року звернулася до Івано-Франківської державної контори із заявою про прийняття спадщини, що стверджується витягом про реєстрацію спадкової справи, яка зареєстрована в спадковому реєстрі №62726113. При цьому Івано-Франківською державною нотаріальною конторою їй видано інформаційну довідку із спадкового реєстру про те, що від імені покійного брата ОСОБА_3 08.05.2018 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Юрчаком О.О. посвідчено заповіт по реєстру №675. В той час їй стало відомо про те, що заповіт посвідчений на користь відповідачки ОСОБА_1 .  
В листопаді 2011 року стан здоров`я брата погіршився, але оскільки вона за станом здоров`я не могла надавати йому допомогу, то з 15.11.2011р. по 11.05.2018р. він перебував на обслуговуванні у відділенні соціальної допомоги. Соціальні послуги догляду вдома надавалися соціальним робітником відповідно до замовлень, що стверджується довідкою Івано-Франківського територіального центру соціального обслуговування. З травня 2012 року ОСОБА_3 діагностували ракове захворювання і йому 03.05.2012 року Івано-Франківським обласним онкологічним диспансером проведено біопсію передміхурової залози.
З 24.09.2012р. по 02.10.2012р. він знаходився на лікуванні в онкологічному відділенні з урологією. 26.09.2012 року брату проведена операція і до липня 2017 року перебував на обліку і лікувався в диспансерному відділенні онкологічного центру, що підтверджується довідкою №01-16/635 від 18.09.2018р. КП «Прикарпатський клінічний онкологічний центр». 
10 травня 2018 року о 12 год. 30 хв. ОСОБА_3 був госпіталізований в хоспіс і підставою госпіталізації явився діагноз, зокрема, рак простати ст.ІV кл.гр. ІV та ракова інтоксикація. Згідно довідки ОКЦ паліативної допомоги №01/136 від 30.09.2018р. стан хворого при поступленні був крайньо важкий, зумовлений прогресуванням основного захворювання та супутніми хворобами. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
11.09.2018 року вона звернулася із запитом до КНП «ЦПМКДЦ» структурний підрозділ «Міська поліклініка №3» про видачу копій медичних документів та виписки з історії хвороби покійного брата, однак їй була надана відповідь, що амбулаторна карта хворого у даному медичному закладі відсутня, оскільки брат вилучив карточку для консультації з лікарем-урологом та до закладу її не повернув.  Згідно виписки медичної карти з 04.05.2018 року хворому з метою адекватного знеболення призначено морфій кожні 4 години, що підтверджує його неможливість правильно розуміти свої дії, враховуючи саму дію застосування морфію, а також інтоксикацію організму у зв`язку з тяжкою хворобою. 
Виходячи з наведеного вважає, що на момент посвідчення заповіту, тобто станом на 08 травня 2018року, померлий ОСОБА_3 не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, а посвідчення від його імені заповіту в цей період є сумнівним. Просила суд визнати недійсним заповіт, посвідчений покійним ОСОБА_3 08.05.2018р. на користь відповідачки ОСОБА_1 (а.с.2-4, том 1).
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 лютого 2021 року позов задоволено. Визнано недійсним заповіт ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , посвідчений 08 травня 2018 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Юрчаком Олегом Володимировичем та зареєстрований в реєстрі за № 675. Стягнути з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 гривні 80 копійок (а.с.231-237, том 3).
Не погодившись з таким судовим рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Гора Н.Ю. подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування обставин справи, неправильну оцінку доказів, порушення  норм матеріального і процесуального права.
Вважає, що судом дано неправильну оцінку висновку судово-психіатричного експерта від 30.12.2019 року №305/2019. Зокрема, суд не з`ясував, що при призначенні та проведенні експертизи  не були дотримані вимоги законодавства; подані експертові об`єкти дослідження не були достатніми; відповіді експерта на поставлені питання не відповідають іншим фактичним даним; має місце неузгодженість між дослідницькою частиною  та підсумковим висновком експертизи; висновок експерта є необґрунтованим та не узгоджується з іншими матеріалами справи, зокрема медичною документацією та показаннями свідків.
Вказує, що  у  ході проведення судово-психіатричної експертизи виникла потреба в отриманні додаткових матеріалів, у зв`язку з недостатністю матеріалів, наданих на експертизу. Крім того, в матеріалах справи міститься клопотання Обласної психоневрологічної лікарні №3 від 14.06.2019 року №214/5347, у якому, поруч з іншим, зазначено, що для забезпечення принципу повноти дослідження просять опитати громадян ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , лікаря ОСОБА_7 , нотаріуса ОСОБА_8 та можливо інших осіб, що мають відомості про стан здоров`я ОСОБА_3 на період часу, що цікавить суд, в судовому засіданні.
Поруч з цим, у матеріалах справи міститься лист, у якому зазначена медична установа просить вибачення за те, що 14.06.2019 року ними разом з клопотанням помилково було надіслано том другий справи №344/15246/18.
27.06.2019 суд поновив провадження, після чого повторно направив справу для продовження виконання ухвали про призначення експертизи, при цьому провадження у справі не зупиняв.
25.09.2019 року експерт вдруге клопотав  опитати свідків, однак в період з  27.06.2019р. (дата поновлення провадження) до 30.12.2019р. (дата проведення експертизи) судом не було опитано зазначених у клопотання експерта осіб для отримання відомостей про стан здоров`я ОСОБА_3 .
Апелянт вважає, що у експерта була об`єктивна потреба в отриманні додаткових даних для того, щоб провести повне дослідження, проте необхідних даних не було отримано, а проведено експертизу за наявними, але недостатніми для винесення обґрунтованого висновку документами, тим самим порушено принцип повноти дослідження. 
На думку апелянта, експертиза була проведена з порушенням вимог закону, однак суд взяв до уваги такий висновок, дав йому неправильну оцінку та поклав його в основу оскаржуваного судового рішення.
Більше того, матеріали справи містять докази, які вказують на те, що заповідач у момент складання заповіту був дієздатним, волевиявлення його вільним, відповідало його внутрішній волі та усвідомлював свої дії, зокрема такі: нотаріально посвідчена заява від 23.01.2019 з показаннями відповідачки ОСОБА_1 ; протоколи опитування адвокатом ОСОБА_9 громадян ОСОБА_4 (довіреного підписанта спірного заповіту), ОСОБА_6 та ОСОБА_5   (свідків підписання спірного заповіту); показання свідка ОСОБА_4 , допитаної в судовому засіданні та інші. Однак, зазначені докази судом не взято до уваги.
Вважає, що заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є належними та допустимими письмовими доказами, так як містять інформацію про обставини, що заперечують заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 .
Зауважує, що дійсно 08.05.2018 року ОСОБА_3 через  загальну слабкість та тремор рук не міг особисто прочитати у голос та підписати текст заповіту, проте це не означає, що він не міг розмовляти чи усвідомлювати значення нотаріальної дії та її наслідки. Зазначена обставина вказує тільки на слабкий фізичний стан заповідача, не заперечує його вільного волевиявлення та дійсного наміру заповісти все своє майно ОСОБА_1 , з якою ОСОБА_3 прожив у цивільному шлюбі більше 30 років та не спростовує письмових заяв ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , присутніх при посвідченні заповіту, та показань свідка ОСОБА_4 . Висновок судово-психіатричного експерта також не може спростовувати показання вказаних осіб.
Апелянт посилається на постанову Верховного Суду від 11.11.2019 року у справі №496/4851/14-ц (провадження №61-7835сво19), де зазначено, що сам по собі факт наявності  у заповідача тяжкої онкологічної хвороби та встановлення зв`язку з цим інвалідності не є достатнім доказом її неспроможності розуміти значення своїх дій та керувати ними при складанні заповіту та не спростовує презумпцію психічного здоров`я.
Також зазначає, що в матеріалах справи міститься консультативний висновок щодо психічного стану ОСОБА_3 на час складання заповіту 08.05.2018 доктора медичних  наук, професора Винника М.І., з якою працювала експерт під час проведення судово-психіатричної експертизи в даній справі. У даному консультативному висновку лікар-психіатр вищої кваліфікаційної категорії зазначив, що ОСОБА_3   до та на час складання ним заповіту 08.05.2018р. виявляв ознаки психічного розладу у вигляді астенічних проявів (загальна слабкість, головокружіння та ін.). В той же час зробити висновок, що глибина наявних у нього психічних розладів була настільки глибокою, що позбавляла його здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними, із наданої медичної документації неможливо. Малоймовірно, що на психічний стан ОСОБА_3 мали суттєвий вплив призначені йому в останні дні життя медикаменти.
Також при призначенні експертизи суд порушив принцип змагальності сторін, оскільки сторонами не було досягнуто згоди щодо визначення експертної установи, суд повністю задовольнив клопотання сторони позивача в даному випадку. Допит свідків після одержання судом висновку експерта мало лише формальне значення, оскільки не були предметом дослідження і не отримали експертної оцінки.
З цих підстав просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, здійснити розподіл судових витрат (а.с.253-266, том 3).
Заперечуючи доводи апеляційної скарги, представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Павликівська Г.М. подала відзив на апеляційну скаргу.  Мотивує тим, що не погоджується із твердженнями апелянта щодо надання неправильної оцінки висновку судово-психіатричного експерта від 30.12.2019 року № 305/2019, оскільки такий висновок є повним, законним, обґрунтованим та таким, що проведений відповідно до ЗУ «Про судову експертизу», Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охороно здоров`я України від 08.10.2001 року №397. Задовольняючи позов, суд правильно застосував норми матеріального права. Зазначає, що експертами було проаналізовано матеріали справи, медичну документацію. Вказаний висновок містить дані про методи дослідження, відповіді на поставлені питання, обґрунтування висновків. Експертиза проведена кваліфікованим судовим експертом. Суд детально проаналізував висновок судово-психіатричного експерта та взяв до уваги обставини, встановлені експертом, зокрема в п.22 висновку зазначено, що підекспертний ОСОБА_3 протягом життя страждав ішемічною хворобою серця, гіпертонічною хворобою, стенокардією напруги, переніс інфаркт міокарду в 1996 році, а в 2012 році діагностовано рак, з приводу чого отримав хірургічне та консервативне лікування. Заслуговує на увагу дослідження експерта, з яким погодився суд, що в 2018 році померлому ОСОБА_3 діагностовано рак простати в термінальній стадії захворювання, ракова інтоксикація, що свідчить про виражену токсичну дію (інтоксикацію) на організм, в тому числі  і на головний мозок, та  спричиняє стан глибокої астенії, який є найбільш типовим розладом психіки у хворих при важких соматичних станах і виражається в ослабленні уваги,  притупленні сприйняття і пам`яті, уповільненні асоціативних процесів, при чому витрачається розуміння особою характеру і змісту угоди, можливість керувати своїми поступками та правильно розпоряджатись майном. Також судом правильно не взято до уваги показань свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Заперечує щодо клопотань апелянта з приводу виклику свідків та призначення  повторної посмертної судово-психіатричної експертизи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін (а.с.5-11, том 4).
Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Вислухавши пояснення представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Гори Н.Ю., представника позивача ОСОБА_2 адвоката Павликівської Г.М., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно висновку судово-психіатричного експерта №305/219 від 30.12.2019 року ОСОБА_3 станом на час складання заповіту страждав психічним розладом, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними та враховуючи досліджені письмові докази, якими підтверджено недієздатність учасника правочину ОСОБА_3 та його стан саме на момент вчинення правочину, дійшов висновку, що заповіт слід визнати недійсним.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд,  виходячи з такого.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5, том 1). 
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина.
Позивач ОСОБА_2 є рідною сестрою померлого ОСОБА_3 , дані обставини сторонами не оспорюються, відтак доказуванню не підлягають.
Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 19.07.2018 року, 19.07.2018 року Першою Івано-Франківською нотаріальною конторою заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_3   № НОМЕР_2 (т.1 а.с.7).
Сформована інформаційна довідка із Спадкового реєстру від 19.07.2018 року свідчить про те, що приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Юрчаком О.О. 08.05.2018 року  посвідчено заповіт, номер в реєстрі нотаріальних дій №675 заповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2   (т.1 а.с.8). 
Із заповіту від 08.05.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Юрчаком О.В., ОСОБА_3 заповів ОСОБА_10 все належне йому майно з чого б воно не складалось, та де б воно не знаходилось і взагалі, на що він за законом матиме право і що буде належати йому на момент смерті . У зв`язку з хворобою текст заповіту прочитано в присутності свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , підписано ОСОБА_4 (а.с.64, том 1). 
Із тексту заповіту встановлено, що на прохання ОСОБА_3 цей заповіт складено о тринадцятій годині 40 хвилин з його слів приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Юрчаком О.В., та записано за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, за його дорученням, у зв`язку з хворобою, заповіт йому прочитано вголос свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .. У зв`язку з хворобою заповідача заповіт посвідчено о чотирнадцятій годині 00 хвилин за місцем проживання заповідача:  АДРЕСА_1 у двох примірниках, один з яких призначено для зберігання у справах приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Юрчака О.В. ( АДРЕСА_2 ), а другий викладений на бланку нотаріальних документів, - у заповідача.  У зв`язку з хворобою, на його прохання та за його дорученням, в його присутності та в присутності нотаріуса та свідків, текст заповіту підписано гр. ОСОБА_4 . Свідки підтвердили, що стан здоров`я заповідача не викликає сумніву в тому, що адекватно сприймає посвідчення заповіту на користь обумовленого ним спадкоємця і робить це вільно. У зв`язку з хворобою заповідача, заповіт посвідчено за місце проживання заповідача: АДРЕСА_1 .     
Також у заповіті зазначено, що у зв`язку з хворобою ОСОБА_3 не може особисто прочитати уголос та підписати текст заповіту, за його дорученням у його та нотаріуса присутності текст заповіту  до його підписання зачитаний уголос запрошеними ним свідками ОСОБА_5 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 , та ОСОБА_6 , що проживає у АДРЕСА_4 , та підписаний ОСОБА_4 . Нотаріусом посвідчено справжність підпису ОСОБА_4 .
Згідно виписки з історії хвороби №5679, ОСОБА_3 поступив до Івано-Франківського обласного клінічного онкологічного диспансеру з діагнозом при направленні С-ч простати Т2NoM1стан після комбінованого лікування кл.гр.ІІ ІХС Стенокардія напруги  ФК ІІ Кардіосклероз дифузний СН ІІАФКІІІ та 02.10.2012 року виписаний в задовільному стані під нагляд поліклініки за місцем проживання (т.1 а.с.13).
Із медичної документації встановлено, що ОСОБА_3 надавалася медична допомога лікарем ОСОБА_11 .
Згідно рецепта на право одержання лікарського засобу, що містить наркотичний засіб чи психотропну речовину Серія ЯЯ №997842 від 04.05.2018 року, ОСОБА_3 лікарем міської поліклініки №3 ОСОБА_11 було призначено препарат морфін гідлохлорид (10 mg) № 50 кожні 4 год. (т.1 а.с. 131).
За рецептом № 9912 від 04.05.2018 року, ОСОБА_3 лікарем міської поліклініки №3 ОСОБА_11 було призначено препарат морфін гідлохлорид (10 mg) № 50 кожні 4 год. (т.1 а.с. 133).
Згідно накладної про внутрішнє переміщення № 756 від 10.04.2018 року препарат Морфін - ЗН гідрохлорид 10 мг № 50 (серія 11751117) був відпущений для аптеки №1 (вул.Чорновола, 47) зі складу комунального підприємства «Обласний аптечний склад» (вул. Б.Хмельницького,57) (т.1а.с.186).
Із реєстру відпуску пільгових рецептів міської поліклініки №3 з КП «Обласний аптечний склад» в Аптека №1 встановлено, що ОСОБА_3 видано Морфін 0,01 № 50 таблетки, 1 упаковку по номеру рецепта  9912, категорія - онкохворий (т. 1 а.с.132).
Відповідно до фотознімків невикористаних залишків препарату Морфін - ЗН гідро хлорид 10 мг № 50 (серія 11751117), використано 1  таблетку із блістера з 10 таблеток, які містились в упаковці з 50 таблеток (т.1 а.с.189).
Згідно інструкції для медичного застосування препарату морфін-зн, він застосовується при больових синдромах сильної інтенсивності, у т.ч. при злоякісних новоутвореннях, тяжких травмах, інфаркті міокарда, у післяопераційному періоді (т.1 а.с.137), який сертифіковано серії - 11751117 (т. 1 а.с.185).
З карти виїзду швидкої медичної допомоги № 25060 від 04.05.2018 року за місцем проживання ОСОБА_3 встановлено, що час прибуття на місце 16.51. Попередній діагноз: С-r простати ТзNоМо, стан після комбінованого лікування, пролонгація хвороби. Стадія IV, кл. гр. VI. Від медичної допомоги, запропонованої медичним персоналом, відмовився за підписом свідка. Зазначено, що «Хронічно хворий. Скарги на нестерпні болі над лобком, вище виведеного постійного катетера. На сьогодні є виклик уролога, який повинен прийти в 18.30. Сеча через катетер відходить, але мало. Хворий дуже мало їсть, п`є. Свідомість ясна, поведінка неспокійна, положення вимушене сидяче, мова збережена. Введено: sol. analgini 50% - 2.0, sol. dimedroh 1,0 - в/м, sol. (нерозбірливо) 5% - 2,0 в/м. При посиленні болі повторно морфін. Загальний стан попередній» (т.1 а.с.59).
Також, згідно карти виїзду швидкої медичної допомоги № 25200 від 05.05.2018 року за місцем проживання ОСОБА_3 , час прибуття на місце 12:43. Попередній діагноз: С-r простати, пролонгація хвороби. ІХС. П/інф. кардіосклероз ДП. ХНН ХНК II А. Скарг не подає. Зі слів жінки та із стац. виписок: є С-r простати IV, постійний уретр, катетер. Після ІМ постійно ФП, шл. екстрасистолія Прогресують набряки. Вчора оглянутий урологом на дому. Анамнез: ГХС+, ГХ+,ГМ+, ГІМ в 1996. Онко+. Алергії-. Ввечері звертались на 103, призначено морфін. Сьогодні жінка викликала 103 через тремор та анорексію.  Загальний стан середній, температура 38,6, свідомість приглушена, поведінка спокійна, положення вимушене лежаче, зів чистий, мова збережена, ковтання вільне. У графі, де повинен дати згоду на внесення персональних даних до локальної інформації зазначено «хворий підписатись не може», введено: sol. asparcami 10.0 в/в, sol. No-spani 2% 2,0 в/в., sol. analgini 50% - 2.0 в/в., sol. Dimedroli 2% 1.0 в/в. Загальний стан середній, t 38°. AT 140/80 мм.рт.ст. P 92/хв. аритмічний, ЧД 14» (т.1 а.с.60).
З карти виїзду швидкої медичної допомоги № 25357 від 06.05.2018 року за місцем проживання ОСОБА_3 , час прибуття на місце 10.43. Попередній діагноз: С-r простати. Стадія IV, кл.гр.VI. Дав згоду на внесення персональних даних до локальної інформаційної системи за підписом - «Обухова». Дав згоду на запропоноване лікування також підпис « Обухова». В подальшому зазначено: «Скарги на слабкість, головокружіння, зменшення кількості сечі. Погіршення стану 3-й день. 04.05.18 р. оглянутий урологом (на дому). Свідомість ясна, положення вимушене лежаче, загальний стан дуже важкий. Температура тіла 36°. Свідомість ясна. Поведінка спокійна. Введено: sol. dexcametasoni 2,0 - в/м. Загальний стан покращення. АТ 120/80 мм.рт.ст. Р 86/хв. аритм. ЧД 18» (т.1 а.с.61).
Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_3 , лікарем ОСОБА_11 10.05.2018 року надано направлення до ХОСПІС, в графі лікувальні рекомендації зазначено: з 04.05.2018 року хворому з метою адекватного знеболення назначено морфін кожні 4 години (копія т.1 а.с.16).
З медичної карти стаціонарного хворого № 104 ОКЦПД встановлено, що ОСОБА_3 поступив в ОКЦПД 10.05.18р. о 12 год. 30хв.; хворий направлений МП№3 в планову порядку, з діагнозом С-r Ст. IV, кл. гр. VI простати, ускладнення основного: ракова інтоксикація. ІНФОРМАЦІЯ_3 о 17 год 45 хв. помер» (копія в матеріалах справи т.2 а.с.102). Причина смерті ракова інтоксикація, рак простати Ст. IV, кл. гр. VI (копія т.2 а.с.160).
З первинного огляду хворого встановлено, що «Стан хворого крайнє важкий. Свідомість спутана. Мовному контакту не доступний. Реагує на біль при транспортуванні стогоном. Зі слів дружини: хворіє протягом 3-х місяців. Обстежувався, лікувався в ООД. Дві неділі тому перестав їсти, говорити, самостійно рухатись. Для симптоматичного лікування і загального догляду поступив у ХОСПІС. Об`єктивні дані при поступленні: Загальний стан хворого важкий крайньо, хворий агонуючий. Свідомість - сопор. Будова тіла правильна. Задовільного відживлення. Щитовидна залоза не збільшена. Наявні набряки на нижніх кінцівках. Периферичні вузли: збільшені - пахові. Молочні залози - пухлини не пальпуються. Шкіра обличчя з синюшним відтінком, риси обличчя загострені. Язик вологий, обкладений налетом. Склери іктеричні. Органи дихання - Дихання утруднене, переривисте. Аускультативно послаблене. Хрипи сухі, вологі з обох боків. Перкуторно-ясний легеневий звук вкорочений. Тони серця зниженої звучності, аритмічні. АТ 110/60 мм.рт.ст. Пульс 88/уд. Шлунково-кишковий тракт - апетит відсутній, живіт симетричний, збільшений, приймає участь в диханні. При пальпації розмита болючість. Вени живота не розширені, відсутні. Кишківник болючий. Печінка у краю реберної дуги. Жовчевий міхур болючий. Селезінка не збільшена. Асцит відсутній. Нирки не пальпуються. Симптом Пастернацького від`ємний. Стілець - закреп, не було уже 7-8 днів. Сечопуск - мимов. через катетер, Пряма кишка не турбує. Клінічний діагноз: С-r простати. Ст. IV, кл. гр. VI. Інтоксикація. ІХС. Кардіосклероз дифузний. СН II А-Б. ФК III. Щоденники: ІНФОРМАЦІЯ_2 . 18 год. 00 хв. При наростанні явищ ракової інтоксикації серцево-легеневої недостатності хворий помер. Виписано свідоцтво про смерть № 34. а) Ракова інтоксикація, б) рак простати ст. IV, кл. гр. VI (копія т.2 а.с.104).
ОСОБА_3 призначено симптоматичне лікування, згідно листка лікарських призначень стаціонарного хворого (т.2 а.с.106).
Згідно посмертного епікризу №104 від 10.05.2018 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поступив під спостереження ОКЦПД 10.05.2018 р. Направлений - згідно виписки з амб. карти МЛ № 3. Клінічний діагноз - Рак простати ст. IV, кл. гр. VI. Ракова інтоксикація. Хр. Затримка сечі. ІХС. Кардіосклероз дифузний СН II А-Б. ФК III. Симптоматичне лікування проводилося згідно скарг: S аналгін 50 % 2,0, S дімедрол 1% 1,0, кр. Піколакс. Обробка стом, ран, ін`єкції - профілактика пролежнів, догляд за сечовим катетером. Психологічна допомога - надавалась родичам. Соціальна допомога - надавалась родичам при організації ритуальних послуг. Пацієнт помер ІНФОРМАЦІЯ_3 о 17:45, у стаціонарі. Виписано свідоцтво про смерть № 34. Заключний діагноз - ОСОБА_12 інтоксикація. Рак простати ст. IV, кл. гр. VI.
Із змісту листа виконуючого обов`язки головного лікаря Андріїшин Л.І. від 30.08.2018 року встановлено, що  ОСОБА_3 госпіталізований в ХОСПІС 10 травня 2018 року в 12 год. 30 хв., номер медичної карти 104, лікуючий лікар ОСОБА_13 . Підставою для госпіталізації був діагноз: рак простати ст 1У кл.гр.1У. Ракова інтоксикація. Хронічна затримка сечі. ІХС, кардіосклероз дифузний СН ІІА ФК III Гіпертонічна хвороба II ст, ступінь 2, ризик 1У про що вказано у виписці з медичної карти амбулаторного хворого, наданої МП №3. Стан пацієнта при поступленні був крайнє важкий, зумовлений прогресуванням основного захворювання та супутніми хворобами. Призначена дезінтоксикаційна терапія, підтримуюча терапія вітальних функцій, загальний фізичний догляд, проте, при наростанні серцево-легеневої недостатності та явищ інтоксикації пацієнт помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в 17год 45 хв. Із записів в медичній карті стаціонарного хворого відомо, що пацієнтом під час госпіталізації та його тілом після смерті опікувалася дружина ОСОБА_1 .
Як встановлено із відповіді на запит №12/8 від 11.09.2018р. адвоката Павликівської Г.М. КНП «Центр медичної і консультативно-діагностичної допомоги Івано-Франківської МР» від 17.09.2018р. № 177/21-68, амбулаторна карта ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у структурному підрозділі «Міська поліклініка №3» КНП «ЦПМКДЦ» відсутня, оскільки вилучена ним для  консультації лікарем-урологом та до закладу не повернена (т.1  а.с.14).
Згідно листа директора Івано-Франківського територіального центру соціального обслуговування від 18.09.2018 року, ОСОБА_3 перебував на обслуговуванні у відділенні соціальної допомоги вдома у період з 15.11.2011 року по 11.05.2018 року.
Лист головного лікаря КЗ «Прикарпатський клінічно-онкологічний центр» від 18.09.2018 року свідчить про те, що ОСОБА_3 знаходився на «Д» обліку з 03.05.2012 року по причині раку простати Т2NoM1 кл.гр.ІІ. Останній огляд в диспансерному відділенні КЗ «Прикарпатський клінічно-онкологічний центр», згідно амбулаторної карти 17.07.2017 року. Знеболення наркотичними середниками в умовах стаціонару та поліклініки КЗ «Прикарпатський клінічний онкологічний центр» пацієнту не проводилось (т.1а.с.11).  
20.09.2018 року на запит адвоката Павликівської Г.М. головним лікарем Обласного клінічного центру паліативної допомоги ОСОБА_14 надано копію документа з історії хвороби, а саме з виписки з медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_3 , 1929 року народження (.т.1 а.с.15).
Із змісту відповіді КЗ «Івано-Франківська  станція ШМД» 15.11.2018 року встановлено, що з 01 по 10 травня 2018 року до ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 бригадами екстреної медичної допомоги здійснено 4 виїзди, інформація про особу, яка здійснювала виклики, звукозапис даних викликів відсутні. Дати виклику 04.05.18 16:45, 05.05.18 12:34, 06.05.18 10:35 та 10.05.18 11:29 (за адресою Незалежності 152) Госпіталізація вказана 10.05.18 у травмпункт МКЛ №1 (т.1 а.с.58).
З наказу Директора КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги» ОСОБА_15 від 17.10.2018 року №117 встановлено, що згідно наданих пояснень (в тому числі, письмових) начальника СП «МП №3» Ветохи Н.Ю. та лікаря - терапевта дільничного СП «МП №3» Демчини А.М., 04.05.2018р. було видано карту амбулаторного пацієнта (ф. 025/о) ОСОБА_3 його дружині (зі слів жінки, яка забирала амбулаторну картку) ОСОБА_1 для консультації в інших спеціалістів. Карта амбулаторного пацієнта в заклад повернута не була. Згідно наданих пояснень, на телефонні дзвінки гр. ОСОБА_1 не відповідала і не відповідає по даний час. В ході розслідування також встановлено, що факт видачі карти амбулаторного пацієнта в медичних документах не зафіксовано відповідним чином: відсутня заява на ім`я керівника закладу про видачу амбулаторної карти та відсутня розписка в журналі видачі амбулаторних карт реєстратури, що свідчить про безконтрольність відповідальних осіб (т.1 а.с.70-71).
Згідно листа Управління охорони здоров`я Івано-Франківської міської ради від 18.10.2018 року, адресованого ОСОБА_16 , в ході проведення службового розслідування встановлено, що картка амбулаторного хворого ОСОБА_3 в КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги Івано-Франківської міської ради» повернута не була (т.1 67-69).
За змістом листа директора Івано-Франківського територіального центру соціального обслуговування (Надання соціальних послуг) від 29.11.2018 року №490/01-17 ОСОБА_3 отримував соціальні послуги у період з 15.11.2021 року по 10.05.2018 року, надання соціальних послуг  припинено у зв`язку з його смертю (т.1 а.с.139).
Судом першої інстанції призначена у справі посмертна судово-психіатрична експертиза з метою визначення психічного стану заповідача на час підписання заповіту.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта №305/219 від 30.12.2019 року, складеного судово-психіатричним експертом вищої кваліфікаційної категорії 2-го кваліфікаційного класу (свідоцтво №97 дійсне до 18.02.2024 року) КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» ОСОБА_17 встановлено, що підекспертний ОСОБА_3 станом на 08 травня 2018 року страждав психічним розладом - органічним розладом особистості і поведінки, зумовленим дисфункцією головного мозку у формі глибокої астенії, що згідно МКХ-10, Р07.8., не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними на час складання заповіту 08 травня 2018 року.  Чи вживання хворим призначених медикаментів (зокрема таблеток морфіну та трамадолу) впливало на психічний стан ОСОБА_3 в період з 04.05.2018 року по 10.05.2018 року, визначити не вдається (т.2 а.с.220-227).
Висновок судово-психіатричного експерта №305/219 від 30.12.2019 року містить обґрунтування та пояснення даних про психічний стан ОСОБА_3 . 
Так, в п.22 висновку зазначено, що як слідує з матеріалів цивільної справи та наданої медичної документації, підекспертний ОСОБА_3 протягом життя страждав ішемічною хворобою серця, гіпертонічною хворобою, стенокардією напруги, переніс інфаркт міокарду в 1996 році. В 2012 діагностований рак, з приводу чого отримав хірургічне та консервативне лікування. В 2018 році діагностовано рак простати в термінальній стадії захворювання, ракова інтоксикація, що свідчить про виражену токсичну дію (інтоксикацію) на організм в тому числі і на головний мозок, та спричинює стан глибокої астенії, який є найбільш типовим розладом психіки у хворих при важких соматичних станах і виражається в ослабленні уваги, притупленні сприйняття і пам`яті, уповільненні асоціативних процесів, зниженні критичного ставлення до себе, до своєї хвороби і оточуючого, загальною млявістю, байдужістю, безініціативністю, при чому втрачається розуміння особою характеру і змісту угоди, можливість керувати своїми поступками та правильно розпоряджатись майном. Про наявність зазначеного розладу в підекспертного свідчить сукупність наступних симптомів: дуже важкий загальний стан, головокружіння, крайнє виражена загальна слабкість, тремор, неможливість здійснення активних рухів, вимушене положення тіла (сидяче, лежаче), анорексія. Глибина зазначеного розладу (крайнє виражена клінічна симптоматика) в першу чергу визначається наявними розладами свідомості (оглушення, сплутаність) відміченими вперше в ОСОБА_3 лікарями швидкої медичної допомоги 05.05.2018р. (свідомість неясна оглушення). При цьому хворий швидко виснажується, впадає в сонливий стан, стає психічно неконтактним, несвідомим, хоча при зовнішніх подразненнях відкриває очі та може здебільшого однослівно відповідати на запитання. Цей стан переходить в сопорозний та згодом в коматозний стан і як правило закінчується летальним результатом. Зазначені симптоми спостерігались в підекспертного ОСОБА_3 із відповідною несприятливою динамікою (06.05.2018р. стан зазначався як «дуже важкий», з головокружінням в лежачому положенні, низьким артеріальним тиском та слабким пульсом, а ІНФОРМАЦІЯ_3 підекспертний помер), тому виключає зворотній розвиток симптоматики та хоча б тимчасового відновлення психічних функцій, що також підтверджується станом при первинному огляді лікаря 10.05.2018р. в ОКЦПД, де вказано, що стан хворого крайнє важкий, свідомість спутана, сопор, мовному контакту не доступний. Також наявна інформація «зі слів дружини», де вказано, що підекспертний хворіє протягом 3-х місяців, його стан поступово погіршувався, «місяць тому перестав мочитись, поставлено катетер, дві неділі тому перестав їсти, говорити, самостійно рухатись».
Під час проведення експертизи експерт КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» наполягав на наданні пояснень ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_18 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 чи інших осіб (а.с.74,167, том 2), направивши клопотання від 14.06.2019р. та 25.09.2019 року. Однак вказане клопотання безпосередньо судом до надання висновку експертом виконане не було, а у матеріалах справи наявні протоколи опитування свідків, проведені представниками сторін, а також свідки були допитані після надання висновку експертом.
Згідно відповіді Генерального директора КП Некомерційне підприємство Мулика М. на запит адвоката Шипова К.Ю. від 25.03.2020 року №2793, ОСОБА_3 в КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психологічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» за амбулаторною/або психіатричною медичною допомогою не звертався і на обліку не перебував.
Із протоколу опитування адвокатом ОСОБА_19 особи ОСОБА_11 від 26.10.2020 року встановлено, що вона була лікуючим лікарем ОСОБА_3   04.05.2018 року, з метою знеболення, було призначено морфін гідрохлорид 10 мг кожні 4 год. Рецепт було видано особі, яка його доглядала (медику ОСОБА_1 ). 08 або 09 травня ОСОБА_1 передзвонила їй і сказала, що йому стало ще гірше і ОСОБА_11 порадила госпіталізувати в хоспіс. 10.05.2018 року вона дала виписку для пред`явлення в хоспіс. Медичну картку ОСОБА_1 забрала самовільно, на її прохання повернути амбулаторну картку в медичну установу - не реагувала (т.3 а.с.140-142).
Із протоколу опитування адвокатом  ОСОБА_19 особи ОСОБА_5 від 26.10.2020 року, встановлено, що до неї прийшла ОСОБА_20 і попросила, щоб вона була присутня при складенні заповіту. До неї зайшла сусідка ОСОБА_6 , яку теж попросили, вони разом зайшли в квартиру ОСОБА_3 . При цьому були присутні ОСОБА_20 , нотаріус, дочка ОСОБА_21 (Корнієнко). Нотаріус запитав, чи згідні підписати заповіт, як свідки і зачитав його зміст. Вони з ОСОБА_22 підписали його, а чи хтось крім них підписав - не пам`ятає, але, здається підписував сам ОСОБА_23 (т.3 а.с.143-145).  
Як встановлено із протоколу опитування адвокатом ОСОБА_19 особи ОСОБА_6 , за її згодою від 26.10.2020 року, остання відмовилась надавати пояснення щодо підписання заповіту від імені ОСОБА_3 (т.3 а.с.147).
Згідно заяви ОСОБА_6 , яка посвідчена приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Михайляк М.Б. від 25.11.2020 року,  з ОСОБА_3 вона знайома з початком 1970-х років. З ОСОБА_1 вони познайомились в середині 1980-х років, відколи вона з ОСОБА_3 почала спільно проживати в його квартирі. Їхні відносини також нормальні добросусідські. Сестру ОСОБА_3 – ОСОБА_2 вона ніколи не бачила і не знала, що у ОСОБА_23 є сестра.  Вона була присутня свідком при підписанні заповіту 08.05.2018р. в  квартирі ОСОБА_3 . За кілька днів до цього він просив її в телефонній розмові бути свідком при підписанні заповіту, оскільки йти до нотаріуса він сили не мав, а при посвідченні заповіту на дому нотаріус вимагає свідків. Також ОСОБА_3 закликав свідком ОСОБА_5 , їхню сусідку з квартири АДРЕСА_5 .В день підписання заповіту вона з ОСОБА_5 прийшли у квартиру до ОСОБА_3 , який тоді щось обговорював з нотаріусом, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 . Вони з присутніми привітались, а ОСОБА_3 , за звичаєм, запросив їх сідати. Нотаріус зачитав заповіт вголос, після чого вона з ОСОБА_5 також прочитали текст заповіту вголос, потім ОСОБА_3 сказав, що погоджується з таким текстом та попросив підписати його ОСОБА_4 замість нього, бо йому лежачи було незручно писати. Після її підпису заповіт підписав нотаріус та вона з ОСОБА_5 . Підстав вважати ОСОБА_3 психічно нездоровим вона ніколи не мала, і він був тактовним, інтелігентним, з широким світоглядом, вони часто спілкувались на різні теми. При посвідченні заповіту ОСОБА_3 правильно реагував на оточуючих, події, чітко і ясно відповідав на питання, спілкувався нормально, в день підписання заповіту він був у ліжку і не міг вставати, проте жодних незвичних ознак його поведінки чи мови вона не помітила. Впевнена, що він посвідчив саме такий заповіт, який сам бажав (т.3 а.с.167-168).
Згідно заяви ОСОБА_5 , яка посвідчена приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Михайляк М.Б. від 25.11.2020 року,   вона була знайома з ОСОБА_3 приблизно 1968 року. З ОСОБА_1 вона знайома і нормально спілкувались приблизно з середини 1980-х років, через ОСОБА_3 , коли вони почали жити разом по АДРЕСА_1 .   З ОСОБА_2 , сестрою ОСОБА_3 , вона не знайома, але про неї знала, оскільки один раз чула про неї від самого ОСОБА_3 . На початку травня 2018 року він занедужав і телефоном попросив її бути свідком при складанні заповіту на ім`я ОСОБА_1 . Про намір скласти такий заповіт він і раніше говорив у їхніх розмовах, чемно характеризував ОСОБА_1 , вважав її вірним другом та своєю сім`єю. Вона погодилась бути свідком і через 2 дні після цього відбулось підписання. На виконання прохання ОСОБА_3 вона була присутня при підписанні заповіту 08.05.18р. в його квартирі по АДРЕСА_1 , куди прийшла з сусідкою ОСОБА_6 , теж запрошеною, як свідок. В день підписання, зайшовши в квартиру до неї привіталась ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який запросив їх присісти. ОСОБА_3 був хоч і слабкий фізично, але в доброму настрої, лежав в чистому ліжку, спілкувався з присутніми - нотаріусом ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 . При цьому вони з ОСОБА_3 жартували одне до одної з приводу того, що він не встає в присутності гостей.  Нотаріус роз`яснив мету їхньої зустрічі та процедуру підписання заповіту. Після цього нотаріус зачитав заповіт вголос, потім вона і ОСОБА_6 вголос прочитали ОСОБА_3 текст заповіту, після чого ОСОБА_3 підтвердив правильність тексту та розпорядився до ОСОБА_4 поставити від його імені підпис на заповіті, після чого свої підписи на ньому поставив нотаріус та вони з ОСОБА_6 . Щодо питань психічного здоров`я ОСОБА_3 -  впевнена в його нормальному стані, і при підписанні заповіту у неї не було думки проте, що останній не може усвідомлювати його значення, чи значення своїх дій. Про перебування ОСОБА_3 в здоровому глузді також вказує і те, що напередодні підписання заповіту він попросив її закликати священика для сповіді, і вона виконала це прохання (т.3 а.с.170-171).
Як вбачається з консультативного висновку №1 щодо психічного стану громадянина ОСОБА_3 на час складання заповіту 08.05.2018 року, який зроблено лікарем-психіатром вищої кваліфікаційної категорії, доктором медичних наук, професором Винник М.І., аналізуючи надану медичну документацію ОСОБА_3 лікар-психіатр приходить до висновку, що у ОСОБА_3 до та на час складання ним заповіту  08.05.2018 року мала місце онкологічна патологія у термінальній стадії. Загальновідомо, що у подібних випадках має місце ракова інтоксикація, яка супроводжується рядом соматичних психічних розладів. Однак глибина психічних розладів  в даному випадку не вивчалась спеціалістами в області психіатрії чи психології.  Тому в даному випадку, зазначає, що можна зробити висновок, що ОСОБА_3 до та на час складання ним заповіту 08.05.2018 року виявляв ознаки астенічних проявів (загальна слабкість, головокружіння та ін.). В той же час зробити висновок, що глибина наявних у нього психічних розладів була настільки вираженою, що позбавляла його здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними із наданої медичної документації неможливо. Малоймовірно, що на психічний стан ОСОБА_3 мали суттєвий вплив призначені йому в останні дні життя медикаменти (т.3 а.с.177-180).
З метою сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, судом апеляційної інстанції  допитано третю особу ОСОБА_8 у якості свідка, свідків  ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та  ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 червня 2021 року по справі призначено додаткову посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Комунального некомерційного підприємства «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» Івано-Франківської обласної ради.  
Із пояснень свідків апеляційним судом встановлено наступне.
Нотаріус ОСОБА_8 пояснив, що за посвідченням заповіту зверталася особа, на користь якої він був посвідчений (Обухова). Був у заповідача ОСОБА_3 удома 04 травня спілкувався з ним, з`ясовував чи є інші спадкоємці, яких не виявилося.  06 травня прийшов для посвідчення заповіту за місцем проживання заповідача, але ОСОБА_3 спав, його стан був важкий, не стали турбувати. Наступного разу прийшов 08 травня, ОСОБА_3 був ослаблений, було зрозуміло, що заповідач не зможе підписати заповіт. Нотаріус з`ясовує психо-емоційний стан особи, а не психо-фізичний стан. Потрібно було з`ясувати волю ОСОБА_3 , він був у важкому стані. Свідки, які були сусідами, підтверджували, що спадкоємців у нього немає, з сестрою не спілкувався, а з Обуховою він проживав. 08 травня ОСОБА_3 перебував в ослабленому стані, відповідав на запитання, нотаріус все чув, склалося враження, що заповідач розумів  значення своїх дій.  ОСОБА_20 знаходилася в іншій кімнаті.  ОСОБА_3 не рухався самостійно, але говорив, спілкувався, відповів на привітання, говорив «так», «ні», «хочу», «знаю». Про приїзд швидкої допомоги йому не повідомляли у ті дні. Йому відомо, що підписант ОСОБА_24 є дочкою ОСОБА_20 , але це не було перешкодою для підписання нею заповіту. ОСОБА_3 говорив, що не може підписати. Нотаріус самостійно встановлює дієздатність. Порядком вчинення нотаріальних дій не передбачено залучення спеціалістів, в тому числі і лікаря. 06 травня ОСОБА_3 спав. Спілкувався з ним 04 і 08 травня. Після першого спілкування розумів, що він ослаблений, але бажає скласти заповіт. 08 травня він перепитував у ОСОБА_3 , чи він розуміє, що прийшов нотаріус, на що отримав стверджувальну відповідь. Мова була тиха і слабка, потрібні були зусилля, щоб озвучити. Не пригадує, чи ОСОБА_3 відразу давав відповіді, чи повторював питання, чи ні. Був переконаний, що заповідач усвідомлює значення своїх дій. Зазначив, що не спеціаліст, щоб надавати оцінку, але на його думку ОСОБА_3 розумів настільки, щоб скласти заповіт. Ідентифікаційний код і паспорт громадянина України принесли під час написання ним тексту. Не пригадує, хто передав документи заповідача (дали ті особи, які були присутні в кімнаті). Обухова передала його документи. Про те, що 04 травня ОСОБА_3 прийняв наркотичні засоби, йому (нотаріусу) не було відомо.  Запитував, чи є у заповідача діти, що останній заперечив.
Свідок ОСОБА_5 пояснила, що напередодні 08 травня (дату не пам`ятає) просив її ОСОБА_3 покликати  священика ОСОБА_25 для сповіді. Вона привела священика і ОСОБА_26 подякував, сказавши свідомо, гарно: «Я Вам дуже дякую»). Через два дні ОСОБА_3 подзвонив та попросив її та ОСОБА_27 бути свідком. Вона погодилась, а 08 числа, у інший день, прийшла ОСОБА_1   і повідомила, що потрібно іти свідком. Зайшли вона та ОСОБА_27 , ОСОБА_3 лежав, запросив присісти, усміхався. Видно, що був хворий, але свідомий. Нотаріус вже знаходився у кімнаті, повідомив, хто знаходиться у кімнаті – ОСОБА_24 , нотаріус, ОСОБА_28 , ОСОБА_3 та вона ( ОСОБА_5 ). ОСОБА_3 запропонував їй ( ОСОБА_24 ) підписати (заповіт).
Свідок ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_1 доводиться їй матір`ю.  Орієнтовно після 04.05.2018 зателефонувала ОСОБА_20 і повідомила, що стан ОСОБА_3 раптово погіршився. На її прохання вона через день приїхала. Побачила, що ОСОБА_3 ослаблений, були запаморочення, був у поганому настрої, тому що раніше вів активний спосіб життя, щодня ходив на прогулянки. Йому було фізично важко переміщуватися по квартирі, лежав у ліжку, вони його годували, допомагали підійматися з ліжка, тому що був слабкий, тремтіли руки. Однак  розладів психічного характеру у нього не було, все чітко усвідомлював. Це підтверджується тим, що попросив її приїхати, оскільки відчував, що погіршився стан здоров`я;  також попросив ОСОБА_20 закликати священика для сповіді і мав намір впорядкувати справи щодо свого майна. Тобто, усвідомлював ситуацію, яка склалася і вчиняв відповідні дії. Як медичний працівник (лікар-терапевт) можу сказати, що будь-яких розладів, психічних проявів, марення не спостерігала.  ОСОБА_3 був засмучений, однак чітко розумів значення своїх дій.  Вперше, коли прийшов нотаріус і спілкувався з ОСОБА_3 , у зв`язку з його фізичним станом потрібні були свідки і підписант. ОСОБА_3 попросив її бути підписантом заповіту, оскільки у нього тремтіли руки і не міг тримати ручку. Вона погодилася. Щодо препаратів, які вживав заповідач, - то це були сильнодіючі препарати, які він вживав ще до її приїзду. Під час її перебування у квартирі – після 04.05.2018 року, знеболюючі не були потрібні йому, вони не давали ліки від тиску, які він зазвичай приймав, оскільки тиск був невисокий. Давали тільки жарознижуючі препарати, тому що температура була висока.  Фактично ОСОБА_3 не скаржився на біль.  Хворів раком простати, однак до останнього дня (03.05,  04.05.2018) ходив на прогулянки незважаючи на те, що мав катетр, був активним. Проявів притупленого сприйняття, байдужості, неясної свідомості у нього не спостерігалося під час її перебування на головний біль не скаржився. ОСОБА_3 не хотів, щоб хтось знав про його хворобу.  До складання заповіту та під час його складання ОСОБА_3 був контактним та свідомим, під час підписання заповіту 08.05.2018 ознак розладу особистості не проявлялося. Фізичний стан ОСОБА_3 до складання та під час складання заповіту може охарактеризувати так: була виражена загальна слабкість, був спокійний, його стан не був загальмованим. Вважає, що дії ОСОБА_3 під час підписання заповіту можна вважати адекватними, він уважно слухав і вчиняв дії, про які говорилося. Мова була трохи повільна, говорив тихіше, ніж зазвичай через слабкість.  Обухова їй телефонувала і говорила, що після прийому медичних препаратів у ОСОБА_3 була блювота.  
На вирішення додаткової експертизи поставлено наступне питання: чи показання допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_5 і ОСОБА_4 дають підстави вважати, що  на час підписання заповіту 08.05.2018 року ОСОБА_3 усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними?
За змістом висновку судово-психіатричного експерта №196/2021 від 20 вересня 2021 року (а.с.136-147, том 4), пояснення вищезазначених свідків мають суперечності та в більшості не відповідають даним медичної документації, хоча не заперечують діагностований ОСОБА_3 психічний розлад. Тому можна зробити висновок, що їх показання мають суб`єктивну оцінку стану підекспертного ОСОБА_3 на час підписання заповіту 08.05.2018 року і не впливають на висновки, викладені у висновку експерта №305/2019.
Враховуючи попередні дослідження, вказані у висновку експерта №305/2019 від 30.12.2019 року та показання свідків, можна зробити заключення, що ОСОБА_3 страждав онкологічним захворюванням  у термінальній стадії злоякісного процесу з вираженою раковою інтоксикацією, отримував тільки паліативне лікування, в тому числі з призначенням наркотичних середників. До підписання правочину у нього зафіксовані важкі соматичні: кардіологічні, урологічні,  вертебрологічні захворювання; важкі  ускладнення: інтоксикація, больовий синдром, асцит (анасарка), жовтяниця, гіпертермія, термінальна стадія онкологічного захворювання. Також в патогенетичній структурі не правочинності в даному випадку мали значний вплив коморбідні та динамічні психічні розлади, такі, як розлади свідомості та астенічні розлади, вже після появи яких був укладений оспорюваний правочин та час його укладання (за два дні до смерті).  Зазначені важкі соматичні захворювання та їх ускладнення мали тривалий хронічний вплив на центральну нервову систему з незворотнім прогредієнтним перебігом, призвели до дисфункції головного мозку з поведінковими та особистісними  змінами у формі стану глибокої астенії.
На підставі викладеного експерт прийшов до висновку, що показання допитаних свідків у судовому засіданні ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не дають підстав вважати, що на час підписання заповіту 08 травня 2018 року ОСОБА_3   усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.
Тобто, висновком експертизи встановлено неспроможність ОСОБА_3 усвідомлювати значення своїх дій та можливість керувати ними станом на конкретний день, саме 08 травня 2018 року (день складання заповіту).
Під час проведення експертизи експертом були досліджені усі показання свідків, зокрема, як письмові, які наявні у матеріалах справи, так і безпосередньо надані у суді, зафіксовані на технічних носіях.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.
Відповідно до ст.ст.202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу.
За змістом ч.3 ст.203 ЦК України однією із загальних вимог, дотримання якої необхідно для дійсності правочину, є вимога щодо волевиявлення учасника правочину, яке повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність з підстав, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч.3 ст.215 ЦК).
Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
Підставою для визнання правочину недійсним згідно з ч.1 ст.225 ЦК України має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
Згідно ст. 1233 ЦК України  заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.
Відповідно до частини другої статті 1247 ЦК України заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.
Частиною четвертою статті 207 ЦК України встановлено, що у разі якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.
Нотаріус, відповідно до статті 1248 ЦК України, посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).
У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою (частина друга статті 1253 ЦК України).
Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків (частини п`ята і шоста статті 1253 ЦК України).
За змістом пункту 1.11 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (у редакції на момент посвідчення спірного заповіту, далі - Інструкція) на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.
Відповідно до ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Відповідно до частини шостої статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
У постанові Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року в справі № 6-9цс12 зазначено, що висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід надавати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Тобто, для визначення тимчасового стану особи, при якому вона внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих станів не може розуміти значення своїх дій та керувати ними у момент укладення нею правочину, необхідне обов`язкове призначення судово-психіатричної експертизи. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.
Для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме в момент укладення заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) виклав висновок про застосування норми права, відповідно до якого підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 травня 2019 у справі № 372/830/17-ц (провадження № 61-39444св18), від 22 травня 2019 року у справі № 234/9293/14-ц (провадження № 61-2968св19) та від 06 лютого 2020 року у справі № 495/538/16-ц (провадження № 61-43716св18).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).
Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.
Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.
Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12).
Обов`язковість вимог статті 105 ЦПК України щодо призначення судово-психіатричної експертизи при вирішенні спору про визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України вказує на те, що саме висновок експерта в цьому випадку є належним доказом медичного характеру в розумінні статті 77 ЦПК України.
У ході судового розгляду судом достеменно встановлено, що  ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ,  на час вчинення оскаржуваного правочину (08.05.2018 року) страждав онкологічним захворюванням  у термінальній стадії злоякісного процесу з вираженою раковою інтоксикацією, отримував тільки паліативне лікування, в тому числі з призначенням наркотичних середників. До підписання правочину у нього зафіксовані важкі соматичні захворювання; важкі  ускладнення. Також в даному випадку мали значний вплив коморбідні та динамічні психічні розлади, вже після появи яких був укладений оспорюваний правочин та час його укладання (за два дні до смерті). І саме через ці захворювання ОСОБА_3 не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Ці факти встановлено за допомогою спеціальних знань в області психіатрії та медицини,обидва висновки посмертної психіатричної експертизи (як первинної, так і додаткової) є чіткими, повними обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи.

По суті експерт дійшов висновку про те, що саме важка хвороба у стадії її загострення спровокувала такий психічний стан ОСОБА_3 , який йому не дозволяв усвідомлювати значення своїх дій  на день складання заповіту в тій мірі, щоб волевиявлення його було вільним щодо розпорядження майном.
Тому доводи апелянта про те, що у даному випадку діє презумпція психічного здоров`я в розумінні того, що повинен бути зафіксований психічний розлад до вчинення правочину не заслуговують на увагу, оскільки  експерт по суті дав висновок про афективний стан ОСОБА_3 на день вчинення заповіту внаслідок важких  ускладнень хвороби, які проявилися у вигляді інтоксикації, больового синдрому, асцит (анасарка), жовтяниці, гіпертермії, термінальної стадії онкологічного захворювання та в патогенетичній структурі не правочинності в даному випадку мали значний вплив коморбідні та динамічні психічні розлади, які проявлялися як розлади свідомості та астенічні розлади,  після появи яких був укладений оспорюваний правочин.
Аналізуючи медичну документацію, показання свідків про стан здоров`я заповідача та описані дослідження експертом, у суду не виникає сумнівів, що на день укладення заповіту у ОСОБА_3 були наявні психічні розлади, які виникли внаслідок астенічних розладів та розладів свідомості на фоні ускладнення хвороби.
З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги про те, що суд належним чином не з`ясував дійсний психічний стан ОСОБА_3 у момент складання заповіту та поклав в основу судового рішення висновок судово-психіатричного експерта №305/219 від 30.12.2019 року, що не містить чітких і однозначних висновків щодо психічного стану заповідача, є необґрунтованими.
Зважаючи на те, що на момент складання оспорюваного заповіту, як вбачається із висновку судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_3 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у суду першої інстанції були усі підстави для визнання такого заповіту недійсним. 
Вирішуючи спір, з дотриманням процесуального закону, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, враховуючи висновок судово-психіатричної експертизи від 30.12.2019 року та від 20.09.2021 року, показання свідків, які були допитані у судових засіданнях, а також інші докази, апеляційний суд погоджується із рішенням суду першої інстанції.
Системна оцінка зібраним у справі доказам щодо психічного стану ОСОБА_3 на момент вчинення правочину - складення заповіту від 08.05.2018 року дає підстави вважати про обґрунтованість позову.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції, встановивши, що в момент складання оспорюваного заповіту ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій та не мав змоги керувати ними, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав, передбачених статтею 225 ЦК України, для визнання заповіту недійсним.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з судовим рішенням у справі та переоцінки доказів у справі.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду стосовно дослідження та оцінки доказів у справі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.  
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
                                              п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гори Надії Юріївни залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 лютого 2021 року  – без змін.  
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді:                                                                                                             І.О. Максюта
                                                                                                                        І.В. Бойчук
                                                                                                                       Л.В. Василишин
Повний текст постанови складено 07 грудня 2021 року.