П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

__________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

02 листопада 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/8554/21	
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Домусчі С.Д.
суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,
за участю секретаря судового засідання – Тутової Л.С.
представника апелянта – Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради – Смокиш І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради про визнання протиправною відмову у наданні доступу до публічної інформації, зобов`язання надати відповідь на запит від 25 лютого 2021 року, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, в якому просив суд:
- визнати протиправною відмову Департаменту комунальної власності Одеської міської ради у наданні достовірної та повної інформації на інформаційний запит ОСОБА_1 від 25.02.2021 року, що викладена у листі від 03.03.2021 року № 01-17/70-ЗПІ, про наявні земельні ділянки в адміністративних межах м. Одеси, що можуть бути використані під забудову для реалізації права на безоплатне отримання у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку;
- зобов`язати Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради надати на інформаційний запит від 25.02.2021 року достовірну та повну інформацію про наявні земельні ділянки в адміністративних межах м. Одеси, що можуть бути використані під забудову для реалізації права на безоплатне отримання у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку.
В обґрунтування позовних вимог  позивач посилався на те, що Виконавчий комітет Одеської міської ради передав на розгляд Департаменту комунальної власності Одеської міської ради його інформаційний запит від 25.02.2021 року про наявні земельні ділянки в адміністративних межах м. Одеси, що можуть бути використані під забудову для реалізації права на безоплатне отримання у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку. Проте, Департамент надав відповідь від 03.03.2021 року на запит позивача, згідно з якою запитувана інформація у задокументованому вигляді у Департаменті відсутня. Позивач зазначав, що Департамент комунальної власності Одеської міської ради був зобов`язаний, відповідно до його компетенції станом на час розгляду запиту, володіти вказаною інформацією. Але, оскільки, відповідно до рішення Одеської міської ради від 17.03.2021 року № 137-VIII створено новий орган - Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради, який є правонаступником Департаменту комунальної власності Одеської міської ради у сфері регулювання земельних відносин, позивач вважав, що наявні підстави для зобов`язання новоствореного органу надати запитувану ним інформацію.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року, ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 .
Визнана протиправною відмова Департаменту комунальної власності Одеської міської ради у наданні достовірної та повної інформації на інформаційний запит ОСОБА_1 від 25.02.2021 року, що викладена у листі від 03.03.2021 року № 01-17/70-ЗПІ, про наявні земельні ділянки в адміністративних межах м. Одеси, що можуть бути використані під забудову для реалізації права на безоплатне отримання у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку.
Зобов`язано Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради надати на інформаційний запит ОСОБА_1 від 25.02.2021 року достовірну та повну інформацію про наявні земельні ділянки в адміністративних межах м. Одеси, що можуть бути використані під забудову для реалізації права на безоплатне отримання у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку.
В апеляційній скарзі Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради не є розпорядником інформації та не володіє запитуваною інформацією на що суд першої інстанції не звернув уваги.
У відзиві на апеляційну скаргу, позивач, послався на правомірність оскаржуваного рішення та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд встановив, що позивач звернувся до Виконавчого комітету Одеської міської ради з інформаційним запитом від 25.02.2021 року № О1-12957 (ЗПИ-24) (а.с. 11) про надання інформації про наявні земельні ділянки в адміністративних межах м. Одеси, що можуть бути використані під забудову для реалізації права на безоплатне отримання у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку.
03.03.2021 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради надав відповідь № 01-17/70-ЗПІ (а.с. 12) на інформаційний запит позивача, відповідно до якї відомості про кількість та місце розташування земельних ділянок, як об`єкта цивільних правовідносин, у межах м. Одеси, не наданих у користування, що можуть бути використані для реалізації громадянином України права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в Департаменті відсутні, та у зв`язку із тим, що запитувана інформація не сформована у задокументованому вигляді, задоволення запиту не вбачається можливим.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не доведено правомірність оскаржуваної відмови з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Відповідно до частини 2 статті 19 Основного Закону України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації» ввід 12.01.2011 року №2939-VI (надалі - Закон №2939-VI).
Відповідно до статті 1 Закону №2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону №2939-VI метою даного Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.
Відповідно до ст. 3 Закону №2939-VI, право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
Статтею 13 Закону №2939-VI встановлено, що розпорядниками інформації для цілей цього   Закону визнаються:
1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 
2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 
3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 
4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.
Відповідно до статті 14 Закону №2939-VI, розпорядники інформації, у тому числі, зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Статтею 19 Закону №2939-VI встановлено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Відповідно до частини 1 статті 22 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 
- розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 
- інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
- особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 
- не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою стаття 19 цього Закону.
Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, частина перша статті 22 Закону №2939-VI містить вичерпний перелік випадків, за яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту.
Також, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції  стосовно того, що доступ до інформації може бути обмежений лише за наявності трьох вимог. При відсутності ж хоча б однієї з них інформація є відкритою, а розпорядник інформації зобов`язаний надати таку або довести, що наявні всі три підстави для обмеження доступу до неї. Суд першої інстанції правильно послався на аналогічну правову позицію, яка викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі № 9901/478/18 (ЄДРСРУ № 80364172).
Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року №280/97-ВР (надалі - Закон №280/97-ВР).
Відповідно до статті 33 Закону №280/97-ВР, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою; здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою.
Відповідно до частини першої статті 203 ЗК України, облік кількості земель - відображення у відомостях і документах даних, які характеризують кожну земельну ділянку, а також землі за площею та складом земельних угідь, розподіл земель за власниками, землекористувачами.
Згідно з частиною п`ятою статті 24 закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» уповноважені органи з питань містобудування та архітектури і центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, забезпечують відкритість, доступність та повноту інформації про наявність на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці земель державної та комунальної власності, не наданих у користування, що можуть бути використані під забудову, про наявність обмежень і обтяжень земельних ділянок, містобудівні умови та обмеження в містобудівному і державному земельному кадастрах.
При цьому, до моменту внесення відповідної інформації до містобудівного та державного земельного кадастрів виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації або відповідний місцевий орган виконавчої влади зобов`язані надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову.
Відповідно до статті 11 Закону №280/97-ВР, виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.
Відповідно до чинного законодавства України виконавчий орган місцевого самоврядування - створюваний представницьким органом місцевого самоврядування орган, що є підконтрольним і підзвітним відповідній раді, а з питань здійснення делегованих йому повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідному органу виконавчої влади.
Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад в Україні є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.
Відповідно до статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: 
а) розпорядження землями територіальних громад; 
б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; 
в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу;
г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу;
ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; 
е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; 
є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; 
ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; 
з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу;
и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; 
і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; 
ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; 
й) вирішення земельних спорів; 
к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
Із системного аналізу наведених норм вбачається, що саме вказані органи згідно з їхньою компетенцією зобов`язані володіти інформацією про земельні ділянки комунальної або державної форми власності, не надані у користування, що можуть бути використані під забудову для реалізації права на безоплатне отримання у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вони також залишаються розпорядниками цієї інформації після її внесення до містобудівного та державного земельного кадастрів, якщо вона є у їхньому фактичному володінні.
Отже, відповідно до чинного законодавства України виконавчий орган місцевого самоврядування - створюваний представницьким органом місцевого самоврядування орган, що є підконтрольним і підзвітним відповідній раді, а з питань здійснення делегованих йому повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідному органу виконавчої влади.
Відтак, суд першої дійшов правильного висновку, що відповідачі є розпорядниками запитуваної інформації, яка за своїм правовим статусом є публічною, а тому згідно з компетенцією відповідачів, останні зобов`язані володіти інформацією про земельні ділянки, що перебувають у державній чи комунальній власності в межах м. Одеси, не надані у користування, що можуть бути використані під забудову для реалізації права на безоплатне отримання у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку. Вони також залишаються розпорядниками цієї інформації після її внесення до містобудівного та державного земельного кадастрів, якщо вона є у їхньому фактичному володінні.
Доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 14 Закону №2939-VI, розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Департаментом комунальної власності Одеської міської ради безпідставно відмовлено у наданні достовірної та повної інформації на публічний запит позивача від 25.02.2021 року. Такий висновок суду першої інстанції, окрім іншого підтверджується і тим, що запит на отримання публічної інформації від 25.01.2021 року був адресований виконавчому комітету Одеської міської ради, який у свою чергу передав запит до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.
Враховуючи гарантоване право особи на надання розпорядниками інформації достовірної, точної та повної інформації, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації на запити, у зв`язку з наявністю в діях відповідачів ознак протиправності, для належного захисту порушених прав позивача суд першої інстанції  правомірно зобов`язав розпорядників інформації надати позивачу інформацію за його запитом від 28 листопада 2019 року про місце розташування земельних ділянок у межах міста Києва, не наданих у користування, що можуть бути використані під забудову, для реалізації права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) та будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що у апелянта відсутні повноваження щодо прийняття рішень стосовно реалізації прав на землю фізичними та юридичними особами із земель комунальної власності територіальної громади, а відтак ведення їх обліку, апеляційний суд відхиляє такі з огляду на таке.
Відповідно до частини п`ятої статті 24  Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», уповноважені органи з питань містобудування та архітектури і центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, забезпечують відкритість, доступність та повноту інформації про наявність на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці земель державної та комунальної власності, не наданих у користування, що можуть бути використані під забудову, про наявність обмежень і обтяжень земельних ділянок, містобудівні умови та обмеження в містобудівному і державному земельному кадастрах. До моменту внесення відповідної інформації до містобудівного та державного земельного кадастрів виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації або віл повідний місцевий орган виконавчої влади зобов`язані надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову.
Відповідно до статті 33 Закону №280/97-ВР, повноваження в сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, такі делеговані повноваження: здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою; надання відомостей Державного земельного кадастру відповідно до закону.
Таким чином, надання відомостей з Державного земельного кадастру та здійснення контролю за додержанням земельного законодавства відноситься до обов`язків виконавчого органу міської ради – Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради, як правонаступника Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, у відповідних повноваженнях (п. 1.1. Положення про Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 17.03.2021 року №137-VIII), що додатково свідчить про наявність підстав для надання відповіді на запит позивача.
Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта стосовно того, що, на час подання запиту на отримання публічної інформації, Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради не був створений.
При цьому апеляційний суд зазначає таке.
Публічне правонаступництво суб`єктів владних повноважень є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.
У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави (місцевого самоврядування), стороною є сама держава (місцеве самоврядування) в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави або місцевого самоврядування, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим суб`єктам владних повноважень, за винятком того випадку, коли існує відмова від таких функцій взагалі.
Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності суб`єктів владних повноважень (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 12 червня 2018 року у справі № 2а-23895/09/1270.
У такому разі також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин.
Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.
При цьому можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.
Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво - це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.
Процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво - це унормована можливість заміни адміністративним судом (на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій (крім випадків перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами) сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони (в адміністративній справі) до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити в судовий процес як сторона чи третя особа.
При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників.
У разі ж відсутності правонаступників суд повинен залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить ухвалення рішення про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другий відповідач суд залучає іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача.
Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень.
У справі яка переглядається  апеляційним судом , фактично відбулось передавання функцій  у галузі земельних відносин від Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що належним способом відновлення  порушеного права позивач є саме зобов`язання апелянта - Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради надати на інформаційний запит позивача від 25.02.2021 року достовірну та повну інформацію про наявні земельні ділянки в адміністративних межах м. Одеси, що можуть бути використані під забудову для реалізації права на безоплатне отримання у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку.
Решта доводів апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували наведені висновки суду першої інстанцій. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки суду та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-78, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 КАС України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року у справі №420/8554/21 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 12.11.2021 року.

Головуючий суддя 	 	Домусчі С.Д.	
Судді	    	Семенюк Г.В.    Шляхтицький О.І.